TOP(1)

NUME
top - Afișează procesele Linux

REZUMAT
top [opțiune ...]

DESCRIERE
Programul top oferă o vizualizare dinamică în timp real a sistemului care rulează. Poate afișa un rezumat al informațiilor sistem, precum și o listă a procese sau fire de execuție) gestionate în prezent de către nucleu. Tipurile de informații rezumate ale sistemului afișate și tipurile, ordinea și dimensiunea informațiilor afișate pentru procese sunt toate configurabile de utilizator și acea configurație poate fi persistentă în timpul repornirilor.

Programul oferă o interfață interactivă limitată pentru manipularea procesului, precum și o interfață mult mai extinsă pentru configurarea personală -- cuprinzând fiecare aspect al funcționării sale. Și în timp ce top este menționat în acest document, sunteți liber să denumiți programul oricum doriți. Noul nume, eventual un alias, va fi apoi reflectat pe afișajul lui top și va fi folosit la citirea și scrierea unui fișier de configurare.

PREZENTARE GENERALĂ

  Documentație
Cuprins

    PREZENTARE GENERALĂ
       Funcționarea programului
       Tipuri de memorie Linux
    1. Opțiuni pentru LINIA DE COMANDĂ
    2. Afișarea REZUMATULUI
       a. Mediile de ÎNCĂRCARE și TIMPUL de FUNCȚIONARE
       b. SARCINI și Stări CPU
       c. Utilizarea MEMORIEI
    3. CÂMPURI / Afișarea coloanelor
       a. DESCRIEREA Câmpurilor
       b. GESTIONAREA Câmpurilor
    4. Comenzi INTERACTIVE
       a. Comenzi GLOBALE
       b. Comenzi din ZONA de REZUMAT
       c. Comenzi din ZONA de SARCINI
          1. Aspect
          2. Conținut
          3. Dimensiune
          4. Sortare

       d. Comenzile FERESTREI DE JOS
       e. Paleta de CULORI
    5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ
       a. Prezentare generală pentru ferestre
       b. Comenzi pentru ferestre
       c. Derularea unei ferestre
       d. Căutarea într-o fereastră
       e. Filtrarea într-o fereastră
    6. FIȘIERE
       a. Fișier de configurare PERSONAL
       b. Adăugarea de intrări de INSPECTARE
       c. Fișier de configurare a SISTEMULUI
       d. Fișier de restricții ale SISTEMULUI
    7. VARIABILE DE MEDIU
    8. Exemplu de TRUCURI STUPIDE
       a. Magia nucleului
       b. Ferestre care apar
       c. Fereastra Pasărea Mare
       d. Vechiul comutator
    9. ERORI, 10. CONSULTAȚI ȘI

  Funcționarea programului
Când lucrați cu top, cele mai importante taste sunt tasta de ajutor (h sau ?) și tasta de ieșire („q”). Alternativ, puteți utiliza pur și simplu tasta tradițională de întrerupere (^C) când ați terminat.

Când porniți pentru prima dată, vi se vor prezenta aceste elemente tradiționale în ecranul principal al top: 1) Zona de rezumat; 2) Antet Câmpuri/Coloane; 3) Zona de sarcini. Fiecare dintre acestea va fi explorată în secțiunile care urmează. Există, de asemenea, o linie de intrare/mesaj între zona de rezumat și antetul coloanelor care nu are nevoie de explicații suplimentare.

Ecranul principal al top este, în general, destul de adaptabil la modificările dimensiunilor terminalului sub X-Windows. Alte ecrane top pot fi mai puțin adaptabile, mai ales cele cu text static. Totuși, aceasta depinde în cele din urmă de managerul de ferestre și de emulatorul de terminal, în particular. Pot exista ocazii în care viziunea lor asupra dimensiunii terminalului și a conținutului curent diferă de viziunea lui top, care se bazează întotdeauna pe apelurile sistemului de operare.

În urma oricărei operațiuni de redimensionare, dacă un ecran top este corupt, apare incomplet sau dezordonat, simpla tastare a ceva inofensiv, cum ar fi un caracter de punctuație sau o tastă de mișcare a cursorului, îl va restabili de obicei. În cazuri extreme, următoarea secvență va avea aproape sigur, acest efect:
       tasta/cmd  obiectiv
       ^Z       suspendare top
       fg       reluare top
       <Stânga>   forțează redesenarea ecranului (dacă este necesar)

Dar dacă afișajul este încă corupt, mai există un pas pe care îl puteți încerca. Introduceți această comandă după ce top a fost suspendat, dar înainte de al relua.
       tasta/cmd  obiectiv
       reset    restabilește configurările terminalului

Notă: lățimea afișajului lui top va fi limitată la 512 poziții. Afișarea tuturor câmpurilor necesită aproximativ aproximativ 250 de caractere. Lățimea rămasă a ecranului este de obicei alocată oricăror coloane cu lățime variabilă vizibile în prezent. Coloanele cu lățime variabilă, cum ar fi COMANDĂ, sunt notate în subiectul 3a. DESCRIEREA Câmpurilor. Lățimea reală de ieșire poate fi, de asemenea, influențată de opțiunea „-w”, care este discutată în subiectul 1. Opțiuni pentru LINIA DE COMANDĂ.

În cele din urmă, unele dintre ecranele sau funcțiile lui top necesită utilizarea tastelor de mișcare a cursorului, cum ar fi tastele săgeți standard plus tastele «Home», «Fin», «PgUp» și «PgDn». Dacă terminalul sau emulatorul dumneavoastră nu furnizează acele chei, următoarele combinații sunt acceptate ca alternative:
       tasta    taste echivalente
       Stânga   alt + h
       Jos      alt + j
       Sus      alt + k
       Dreapta  alt + l
       Home     alt + ctrl + h
       PgDn     alt + ctrl + j
       PgUp     alt + ctrl + k
       End      alt + ctrl + l

Tastele săgeată Sus și Jos au o semnificație specială atunci când solicitarea liniei de intrare este terminată cu tasta <Enter>. Aceste taste, sau aliasurile lor, pot fi folosite pentru a prelua liniile de intrare anterioare care pot fi apoi editate și reintroduse. Și există patru taste suplimentare disponibile orientate pe linia de intrare.
       tasta    semnificația specială
       Sus      reapelează șirurile mai vechi pentru re-editare
       Jos      reapelează șirurile mai noi sau șterge întreaga linie
       Insert   comută între modurile de inserare și suprascriere
       Delete   elimină caracterul de la cursor, deplasându-le pe celelalte spre stânga
       Home     saltă la începutul liniei de intrare
       End      saltă la sfârșitul liniei de intrare

  Tipuri de memorie Linux
Pentru scopurile noastre, există trei tipuri de memorie, din care unul este opțional. Primul este memoria fizică, o resursă limitată în care codul și datele trebuie să se găsească atunci când sunt executate sau referențiate. Următorul este fișierul de interschimb(swap) opțional, unde memoria modificată (murdară) poate fi salvată și ulterior preluată dacă se solicită prea multe memorie fizică. În cele din urmă, avem memoria virtuală, o resursă aproape nelimitată care servește următoarele obiective:

   1. abstractizare, liberă de adresele sau limitele memoriei fizice
   2. izolare, fiecare proces într-un spațiu de adrese separat
   3. partajare, o singură memorizare(mapping) poate satisface nevoi multiple
   4. flexibilitate, atribuirea unei adrese virtuale unui fișier

Indiferent de care dintre aceste forme o poate lua memoria, toate sunt gestionate ca pagini (de obicei 4096 de octeți), dar sunt exprimate implicit în top ca Kio (kibiocteți). Memoria discutată la punctul „2c. Utilizarea MEMORIEI” se ocupă de memoria fizică și fișierul de interschimb(swap) pentru sistemul în ansamblul său. Memoria examinată la punctul „3. CÂMPURI / Afișarea coloanelor” cuprinde toate cele trei tipuri de memorie, dar pentru procese individuale.

Pentru fiecare astfel de proces, fiecare pagină de memorie este restricționată la un singur cadran din tabelul de mai jos. Atât memoria fizică, cât și memoria virtuală pot include oricare dintre cele patru, în timp ce fișierul de interschimb (swap) include doar de la #1 la #3. Memoria din cadranul #4, când este modificată, acționează ca propriul fișier de interschimb dedicat.

                                     Privată | Partajată
                                 1           |          2
     Anonimă           . stack               |
                       . malloc()            |
                       . brk()/sbrk()        | . POSIX shm*
                       . mmap(PRIVATE, ANON) | . mmap(SHARED, ANON)
                      -----------------------+----------------------
                       . mmap(PRIVATE, fd)   | . mmap(SHARED, fd)
   Pe baza fișierului  . pgms/shared libs    |
                                 3           |          4

Următoarele pot ajuta la interpretarea valorilor de memorie la nivel de proces afișate sub formă de coloane scalabile și discutate în subiectul „3a. DESCRIEREA Câmpurilor”.

   %MEM - pur și simplu RES împărțită la memoria fizică totală
   CODE - porțiunea „pgms” din cadranul 3
   DATA - întreaga porțiune din cadranul 1 a VIRT plus toate
          paginile salvate în fișiere mmap explicite din cadranul 3
   RES  - orice ocupă memorie fizică care, începând cu Linux-4.5,
          este suma următoarelor trei câmpuri:
          RSan - paginile cadranului 1, care includ orice pagini
                 din cadranul 3 anterior, dacă sunt modificate
          RSfd - paginile cadranului 3 și cadranului 4
          RSsh - paginile cadranului 2
   RSlk - subset de RES care nu poate fi transferat (orice cadran)
   SHR  - subset de RES (exclude 1, include toate 2 și 4, unele 3)
   SWAP - potențial orice cadran, cu excepția cadranului 4
   USED - pur și simplu suma dintre RES și SWAP
   VIRT - tot ce este în uz și/sau rezervat (toate cadranele)

Notă: Chiar dacă imaginile de program și bibliotecile partajate sunt considerate private pentru un proces, ele vor fi considerate ca fiind partajate (SHR) de către nucleu.

1. Opțiuni pentru LINIA DE COMANDĂ
Argumentele obligatorii pentru opțiunile lungi sunt deasemenea obligatorii pentru opțiunile scurte.

Deși nu este necesar, semnul egal poate fi folosit cu fiecare formă de opțiune, iar spațiile în alb înainte și/sau după „=” sunt permise.

-A, --apply-defaults
    Rulează top numai cu opțiunile implicite de compilare, ignorând toate fișierele de configurare, cu excepția /etc/toprc. Această opțiune, atunci când este specificată, trebuie să fie singura opțiune de linie de comandă prezentă.

-b, --batch
    Pornește top în modul Loturi de comenzi (Batch), care poate fi util pentru a trimite ieșirea din top către alte programe sau către un fișier. În acest mod, top nu acceptă intrări și rulează până la limita de iterații pe care ați stabilit-o cu opțiunea de linie de comandă „-n” sau până când este omorât.

-c, --cmdline-toggle
    Lansează top cu ultima stare „c” memorată inversată. Astfel, dacă top afișa linii de comandă, acum acel câmp va afișa numele programelor și invers. Consultați comanda interactivă „c” pentru informații suplimentare.

-d, --delay = SECUNDE [.ZECIMI]
    Specifică întârzierea dintre actualizările ecranului și înlocuiește valoarea corespunzătoare din fișierul de configurare personal sau valoarea implicită de pornire. Ulterior, această valoare poate fi modificată cu ajutorul comenzilor interactive „d” sau „s”.

    Fracțiunile de secunde sunt luate în calcul, dar nu este permis un număr negativ. Cu toate acestea, în toate cazurile, astfel de modificări sunt interzise dacă top rulează în modul Securizat, cu excepția root (cu excepția cazului în care a fost utilizată opțiunea de linie de comandă „s”). Pentru informații suplimentare despre modul Securizat, consultați subiectul 6d. Fișier de restricții ale SISTEMULUI.

-E, --scale-summary-mem = k | m | g | t | p | e
    Solicită lui top să forțeze ca memoria zonei de rezumat să fie afișată după cum urmează:
       k = kibiocteți
       m = mebiocteți
       g = gibiocteți
       t = tebiocteți
       p = pebiocteți
       e = exbiocteți

    Ulterior, acest lucru poate fi schimbat cu ajutorul comenzii „E”.

-e, --scale-task-mem = k | m | g | t | p
    Solicită lui top să forțeze ca memoria zonei de sarcini să fie afișată după cum urmează:
       k = kibiocteți
       m = mebiocteți
       g = gibiocteți
       t = tebiocteți
       p = pebiocteți

    Ulterior, acest lucru poate fi schimbat cu ajutorul comenzii „e”.

-H, --threads-show
    Solicită lui top să afișeze firele de execuție individuale. Fără această opțiune de linie de comandă, este afișată o însumare a tuturor firelor de execuție din fiecare proces. Ulterior, acest lucru poate fi modificat cu ajutorul comenzii interactive „H”.

h, --help
    Afișează acest mesaj de ajutor, apoi iese.

-i, --idle-toggle
    Lansează top cu ultima stare „i” memorată inversată. Când această comutare este Dezactivată (Off), sarcinile care nu au folosit niciun procesor de la ultima actualizare nu vor fi afișate. Pentru informații suplimentare cu privire la acest comutator, consultați subiectul 4c. Comenzi din ZONA de SARCINI, Dimensiune.

-n, --iterations = NUMĂR
    Specifică numărul maxim de iterații, sau de cadre, pe care top trebuie să le producă înainte de a se încheia.

-O, --list-fields
    Această opțiune acționează ca o formă de ajutor pentru opțiunea „-o” prezentată mai jos. Aceasta va face ca top să afișeze fiecare dintre numele câmpurilor disponibile pe o linie separată, apoi va ieși. Aceste nume sunt obiectul traducerii NLS (National Language Support „Suport pentru limba națională”).

-o, --sort-override = NUME_CÂMP
    Specifică numele câmpului pe care vor fi sortate sarcinile, independent de ceea ce se reflectă în fișierul de configurare. Puteți adăuga un „+” sau „-” la numele câmpului pentru a schimba, de asemenea, direcția de sortare. Un „+” înainte va forța sortarea de la mare la mic, în timp ce un „-” va asigura o ordonare de la mic la mare.

    Această opțiune există în primul rând pentru a sprijini operarea în modul automat/loturi de comenzii.

-p, --pid = LISTĂ_PID (ca: 1,2,3, ... sau
    -p1 -p2 -p3 ...) Monitorizează numai procesele cu ID-urile de proces specificate. Cu toate acestea, atunci când este combinat cu modul Fire de execuție („H”), toate procesele din grupul de fire (a se vedea TGID) al fiecărui PID monitorizat vor fi de asemenea afișate.

    Această opțiune poate fi dată de până la 20 de ori sau puteți furniza o listă delimitată prin virgule cu până la 20 de pid-uri. Este permisă combinarea ambelor abordări.

    O valoare pid de zero va fi tratată ca fiind id-ul de proces al programului top însuși, odată ce acesta rulează.

    Aceasta este doar o opțiune de linie de comandă și dacă doriți să reveniți la funcționarea normală, nu este necesar să părăsiți și să reporniți top -- pur și simplu lansați oricare dintre aceste comenzi interactive: „=”, „u” sau „U”.

    Opțiunile de linie de comandă „p”, „u” și „U” se exclud reciproc.

-S, --accum-time-toggle
    Lansează top cu ultima stare „S” memorată inversată. Atunci când modul de Timp cumulat este Activat (On), fiecare proces este listat cu timpul de procesare pe care el și copiii săi morți l-au folosit. Consultați comanda interactivă „S” pentru informații suplimentare privind acest mod.

-s, --secure-mode
    Lansează tops cu modul securizat forțat, chiar și pentru root. Acest mod este mult mai bine controlat prin intermediul unui fișier de configurare a sistemului (a se vedea subiectul 6. FIȘIERE).

-U, --filter-any-user = UTILIZATOR (ca: număr sau nume)
    Afișează numai procesele cu un id de utilizator sau un nume de utilizator care se potrivește cu cel dat. Această opțiune se potrivește cu orice utilizator (real, efectiv, salvat sau sistemul de fișiere).

    Adăugarea unui semn de exclamare („!”) la ID-ul sau numele utilizatorului îi indică lui top să afișeze numai procesele cu utilizatori care nu se potrivesc cu cel furnizat.

    Opțiunile de linie de comandă „p”, „U” și „u” se exclud reciproc.

-u, --filter-only-user = UTILIZATOR (ca: număr sau nume)
    Afișează numai procesele cu un id de utilizator sau un nume de utilizator care se potrivește cu cel dat. Această opțiune se potrivește numai cu ID-ul de utilizator efectiv.

    Adăugarea unui semn de exclamare („!”) la ID-ul sau numele utilizatorului îi indică lui top să afișeze numai procesele cu utilizatori care nu se potrivesc cu cel furnizat.

    Opțiunile de linie de comandă „p”, „U” și „u” se exclud reciproc.

V, --version
    Afișează informațiile despre versiune, apoi iese.

-w, --width [=COLOANE]
    În modul Loturi de comenzi (Batch), atunci când este utilizată fără un argument, top va formata ieșirea folosind variabilele de mediu COLUMNS= și LINES=, dacă sunt definite. În caz contrar, lățimea va fi fixată la maximum de 512 coloane. Cu un argument, lățimea de ieșire poate fi micșorată sau mărită (până la 512), dar numărul de rânduri este considerat nelimitat.

    În modul de afișare normal, atunci când este utilizată fără un argument, top va încerca să formateze ieșirea folosind variabilele de mediu COLUMNS= și LINES=, dacă sunt definite. Cu un argument, lățimea de ieșire poate fi doar micșorată, nu și mărită. Indiferent dacă se utilizează variabilele de mediu sau un argument cu opțiunea „-w”, atunci când nu se află în modul Loturi de comenzi (Batch), dimensiunile reale ale terminalului nu pot fi niciodată depășite.

    Notă: Fără utilizarea acestei opțiuni de linie de comandă, lățimea de ieșire se bazează întotdeauna pe terminalul la care a fost invocat top, indiferent dacă este sau nu în modul Loturi de comenzi (Batch).

-1, --single-cpu-toggle
    Lansează top cu ultima porțiune memorată a stărilor Cpu din zona de rezumat inversată. Fie toate informațiile despre cpu vor fi afișate pe un singur rând, fie fiecare cpu va fi afișat separat, în funcție de starea comenzii de comutare a nodului NUMA („2”).

    Pentru informații suplimentare, consultați comenzile interactive „1” și „2”.

2. Afișarea REZUMATULUI
Fiecare dintre următoarele trei zone este controlată individual prin intermediul uneia sau mai multor comenzi interactive. A se vedea subiectul 4b. Comenzi din ZONA de REZUMAT pentru informații suplimentare referitoare la aceste dispoziții.

  2a. Mediile de ÎNCĂRCARE și TIMPUL de FUNCȚIONARE
Această porțiune constă dintr-o singură linie care conține:
    numele programului sau al ferestrei, în funcție de modul de afișare
    ora curentă și durata de timp de la ultima pornire (timpul de funcționare)
    numărul total de utilizatori
    încărcarea medie a sistemului în ultimele 1, 5 și 15 minute

  2b. SARCINI și Stări CPU
Această porțiune constă din minim două linii. Într-un mediu SMP, liniile suplimentare pot reflecta procentele individuale ale stării CPU.

Prima linie afișează numărul total de sarcini sau de fire de execuție, în funcție de starea comutatorului de mod al Firelor de execuție. Acest total este clasificat în continuare astfel:
    displayed       process status (‘S’)
    ---------       --------------------
    running         R
    sleep           S + any remaining
    d-sleep         D
    stopped         T + t
    zombie          Z

A doua linie arată procentajele de stare a CPU în funcție de intervalul de la ultima reîmprospătare.

În mod implicit, sunt afișate procentele pentru aceste categorii individuale. În funcție de versiunea nucleului dumneavoastră, este posibil ca ultimul câmp, st, să nu fie afișat.
    us : timpul de execuție al proceselor de utilizator fără curtoazie (cu prioritate de execuție ridicată)
    sy : timpul de rulare al proceselor nucleului
    ni : timpul de execuție al proceselor de utilizator cu curtoazie (cu prioritate de execuție scăzută)
    id : timpul petrecut în gestionarea inactivității nucleului
    wa : timpul de așteptare pentru finalizarea intrărilor/ieșirilor
    hi : timpul petrecut la deservirea întreruperilor hardware
    si : timpul petrecut la deservirea întreruperilor software
    st : timpul furat de la această mașină virtuală de către hipervizor

Dincolo de prima linie de sarcini/fire de execuție, există moduri alternative de afișare a procesorului, disponibile prin intermediul comenzii „t” cu 4 direcții de comutare. Aceste moduri afișează un rezumat simplificat format din aceste elemente:
               a    b     c    d
    %Cpu(s):  75.0/25.0  100[ ... ]

Unde: a) este procentul „utilizator” (us + ni); b) este procentul „sistem” (sy + hi + si + guests); c) este procentul total; și d) este unul dintre cele două grafice vizuale ale acelor reprezentări. Astfel de grafice reflectă, de asemenea, porțiuni separate „utilizator” și „sistem”.

Dacă comanda de comutare „”' este utilizată pentru a obține mai mult de două procesoare (CPU) pe linie, rezultatele vor fi reduse și mai mult, eliminându-se elementele a) și b). Cu toate acestea, aceste informații sunt încă reflectate în graficul propriu-zis, presupunând că culoarea este activă sau, în caz contrar, că sunt afișate bare și blocuri.

A se vedea subiectul 4b. Comenzi din ZONA de REZUMAT pentru informații suplimentare privind comenzile de comutare „t” și „4”.

  2c. Utilizarea MEMORIEI
Această porțiune este formată din două linii care pot exprima valori de la kibiocteți (Kio) la exbiocteți (Eio), în funcție de factorul de scalare aplicat prin intermediul comenzii interactive „E”. Câmpurile sursă /proc/meminfo sunt afișate între paranteze.

Prima linie reflectă memoria fizică, clasificată ca:
    total          ( MemTotal )
    free           ( MemFree )
    used           ( MemTotal - MemAvailable )
    buff/cache     ( Buffers + Cached + SReclaimable )

A doua linie reflectă în principal memoria virtuală, clasificată ca:
    total          ( SwapTotal )
    free           ( SwapFree )
    used           ( SwapTotal - SwapFree )
    avail          ( MemAvailable, care este Memoria fizică)

Cantitatea disponibilă (avail) de pe a doua linie este o estimare a memoriei fizice disponibile pentru lansarea de noi aplicații, fără utilizarea spațiului de interschimb (swapping). Spre deosebire de câmpul „liberă”, aceasta încearcă să țină cont de zonele de prestocare (cache) ale paginilor ușor de recuperat și blocurile de memorie „slabs”. Este disponibilă pe nucleele 3.14, emulată pe nucleele 2.6.27+, altfel la fel ca „liberă”.

În modurile de afișare a memoriei alternative, sunt afișate două linii de rezumat abreviate, formate din aceste elemente:
               a    b          c
    Gio Mem : 18.7/15.738   [ ... ]
    Gio Swap:  0.0/7.999    [ ... ]

Unde: a) este procentul utilizat; b) este totalul disponibil; și c) este unul dintre cele două grafice vizuale ale acestor reprezentări.

În cazul memoriei fizice, procentul reprezintă totalul minus cantitatea disponibilă estimată menționată mai sus. Graficul „Mem” în sine este împărțit între porțiunea de memorie utilizată care nu se află în memoria cache și orice memorie rămasă care nu este altfel luată în considerare de cantitatea de memorie disponibilă. A se vedea subiectul 4b. Comenzi din ZONA de REZUMAT și comanda „m” pentru informații suplimentare despre acea comutare specială în 4 căi.

Acest tabel poate ajuta la interpretarea valorilor scalate afișate:
    Kio = kibiocteți = 1024 octeți
    Mio = mebiocteți = 1024 Kio = 1.048.576 octeți
    Gio = gibiocteți = 1024 Mio = 1.073.741.824 octeți
    Tio = tebiocteți = 1024 Gio = 1.099.511.627.776 octeți
    Pio = pebiocteți = 1024 Tio = 1.125.899.906.842.624 octeți
    Eio = exbiocteți = 1024 Pio = 1.152.921.504.606.846.976 octeți

3. CÂMPURI / Coloane

  3a. DESCRIEREA Câmpurilor
Mai jos sunt enumerate câmpurile de procesare (coloanele) disponibile în top. Acestea sunt afișate în ordine alfabetică ascii strictă. Puteți personaliza poziția lor și dacă sunt sau nu afișabile cu ajutorul comenzii interactive „f” (Gestionarea câmpurilor).

Orice câmp poate fi selectat drept câmp de sortare, iar dvs. puteți controla dacă acestea sunt sortate de la mare la mic sau de la mic la mare. Pentru informații suplimentare privind dispozițiile de sortare, consultați subiectul 4c. Comenzi din ZONA de SARCINI, Sortare.

Câmpurile legate de memoria fizică sau de memoria virtuală se referă la „(Kio)”, care reprezintă modul de afișare fără sufix. Cu toate acestea, aceste câmpuri pot fi scalate de la Kio la Pio. Această scalare este influențată prin intermediul comenzii interactive „e” sau stabilită la pornire printr-o opțiune de compilare.

%CPU —  Utilizarea CPU-ului
    Procentul sarcinii din timpul de CPU scurs de la ultima actualizare a ecranului, exprimată ca procent din timpul total al CPU.

    Într-un mediu SMP adevărat, dacă un proces are mai multe fire de execuție și top nu funcționează în modul „Fire de execuție”, pot fi raportate cantități mai mari de 100%. Puteți să activați modul „Fire de execuție” cu ajutorul comenzii interactive „H”.

    De asemenea, pentru mediile cu mai multe procesoare, dacă modul Irix este dezactivat (Dezact.), top va funcționa în modul Solaris, în care utilizarea cpu a unei sarcini va fi împărțită la numărul total de procesoare. Puteți comuta modurile Irix/Solaris cu ajutorul comenzii interactive „I”.

    Notă: Atunci când se execută în modul de vizualizare arborescentă („V”) cu copii colapsați („v”), acest câmp va include și timpul CPU al acelor copii nevăzuți. A se vedea subiectul 4c. Comenzi din ZONA de SARCINI, Conținut pentru mai multe informații privind comutatoarele „V” și „v”.

%CUC —  Utilizarea CPU-ului
    Acest câmp este identic cu %CUU de mai jos, cu excepția faptului că procentul reflectă și procesele copil recoltate.

%CUU —  Utilizarea CPU-ului
    Utilizarea totală a CPU a unei sarcini împărțită la timpul de execuție scurs, exprimată ca procent.

    În cazul în care un proces afișează în prezent o utilizare ridicată a CPU, acest câmp poate ajuta la determinarea dacă acest comportament este normal. În schimb, dacă un proces are o utilizare scăzută a CPU în prezent, %CUU poate reflecta solicitări istorice mai mari de-a lungul vieții sale.

%MEM —  Utilizarea memoriei (RES)
    Procentul de memorie fizică disponibilă a unei sarcini care este în prezent rezidentă.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

AGID —  Identificator de autogrup
    Identificatorul auto-grupului asociat unui proces. Această caracteristică funcționează împreună cu planificatorul CFS pentru a îmbunătăți performanța biroului interactiv.

    Când „/proc/sys/kernel/sched_autogroup_enabled” este activat, un nou grup automat este creat cu fiecare sesiune nouă (a se vedea SID). Toate procesele bifurcate ulterior din acea sesiune moștenesc apartenența la acest grup automat. Nucleul încearcă apoi să egalizeze distribuția ciclurilor CPU între astfel de grupuri. Astfel, un auto-grup cu multe procese intensive de CPU (de exemplu «make -j») nu va domina un auto-grup cu doar unul sau două procese.

    Când se afișează -1 înseamnă că această informație nu este disponibilă.

AGNI —  Valoarea priorității auto-grupului
    Valoarea priorității (nice) a auto-grupului care afectează planificarea tuturor proceselor din grupul respectiv. O valoare „nice” negativă înseamnă o prioritate mai mare, în timp ce o valoare „nice” pozitivă înseamnă o prioritate mai mică.

CGNAME —  Numele grupului de control
    Numele grupului de control căruia îi aparține un proces, sau „-” dacă nu se aplică procesului respectiv.

    Aceasta va fi de obicei ultima intrare din lista completă a grupurilor de control, așa cum se arată în următorul titlu (CGROUPS). La fel ca și acolo, acest câmp este de o lățime variabilă.

CGROUPS —  Grupuri de control
    Numele grupului/grupurilor de control căruia îi aparține un proces, sau „-” dacă nu se aplică procesului respectiv.

    Grupurile de control asigură alocarea resurselor (procesor, memorie, lățime de bandă de rețea etc.) între grupurile de procese definite de instalare. Acestea permit un control fin asupra alocării, refuzării, prioritizării, gestionării și monitorizării acestor resurse.

    Pe un sistem pot exista simultan mai multe ierarhii diferite de grupuri de control „cgroups”, fiecare ierarhie fiind atașată la unul sau mai multe subsisteme. Un subsistem reprezintă o singură resursă.

    Notă: Câmpul „CGROUPS”, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acestuia și oricăror alte coloane cu lățime variabilă li se alocă toată lățimea rămasă pe ecran (până la maximum 512 caractere). Chiar și așa, astfel de câmpuri cu lățime variabilă pot suferi trunchieri. A se vedea subiectul 5c. Derularea unei ferestre pentru informații suplimentare privind accesarea oricăror date trunchiate.

CLS —  Clasa de planificare
    Politica curentă de planificare a sarcinii, care poate fi una dintre:
        - = nu a fost raportată
        TS = SCHED_OTHER
        FF = SCHED_FIFO
        RR = SCHED_RR
        B = SCHED_BATCH
        ISO = SCHED_ISO
        IDL = SCHED_IDLE
        DLN = SCHED_DEADLINE
        ? = valoare necunoscută

CODE —  Dimensiunea codului (Kio)
    Cantitatea de memorie fizică dedicată în prezent codului executabil, cunoscută și sub numele de dimensiunea setului rezident de text „Text Resident Set size” sau „TRS”.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

COMMAND —  Numele comenzii sau Linia de comandă
    Afișează linia de comandă utilizată pentru a porni o sarcină sau numele programului asociat. Comutați între linia de comandă și nume cu „c”, care este atât o opțiune de linie de comandă, cât și o comandă interactivă.

    Dacă ați ales să afișați liniile de comandă, procesele fără o linie de comandă (cum ar fi firele de execuție ale nucleului) vor fi afișate doar cu numele programului între paranteze, ca în acest exemplu:
        [kthreadd]

    Acest câmp poate fi influențat, de asemenea, de modul de afișare a vizualizării arborescente. Consultați comanda interactivă „V” pentru informații suplimentare privind acest mod.

    Notă: Câmpul COMANDA, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acesta, precum și orice alte coloane cu lățime variabilă, vor fi alocate toate coloanele lățimea rămasă a ecranului (până la maximum 512 caractere). Chiar și așa, astfel de câmpuri cu lățime variabilă ar putea suferi trunchiere. Acest lucru se întâmplă în special adevărat pentru acest câmp atunci când sunt afișate linii de comandă (comanda interactivă „c”). A se vedea subiectul 5c. Derularea unei ferestre pentru informații suplimentare informații suplimentare privind accesarea oricăror date trunchiate.

DATA —  Dimensiunea date + stivă (Kio)
    Cantitatea de memorie privată rezervată de un proces. Este cunoscută și sub numele de setul de date rezident „Data Resident Set” sau „DRS”. Este posibil ca această memorie să nu fie încă repartizată în memoria fizică (RES), dar va fi întotdeauna inclusă în cantitatea de memorie virtuală (VIRT).

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

Docker—  ID-ul containerului Docker
    Identitatea (hash prescurtat) containerului docker în care rulează o sarcină. Dacă un proces nu rulează în interiorul unui container, va fi afișată o liniuță („-”).

ELAPSED —  Timpul de rulare scurs
    Perioada de timp de la începutul unui proces. Astfel, sarcina cea mai recent începută va afișa cel mai mic interval de timp.

    Valoarea va fi exprimată ca „HH,MM” (ore, minute), dar este supusă unei scalări suplimentare dacă intervalul devine prea mare pentru a se potrivi cu lățimea coloanei. În acel moment, va fi scalată la „DD+HH” (zile+ore) și, dacă este cazul, și mai departe.

ENVIRON —  Variabile de mediu
    Afișează toate variabilele de mediu, dacă există, așa cum sunt văzute de procesele respective. Aceste variabile vor fi afișate în ordinea lor nativă brută, nu în ordinea în care sunteți obișnuit să le vedeți cu un „set” necalificat.

    Notă: Câmpul „ENVIRON”, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acestuia și oricăror alte coloane cu lățime variabilă li se va aloca toată lățimea rămasă pe ecran (până la maximum 512 caractere). Chiar și așa, astfel de câmpuri cu lățime variabilă ar putea suferi trunchiere. Acest lucru este valabil în special pentru acest câmp. A se vedea subiectul 5c. Derularea unei ferestre pentru informații suplimentare privind accesarea oricăror date trunchiate.

EXE —  Ruta către executabil
    În cazul în care este disponibilă, aceasta este ruta completă către executabil, inclusiv numele programului.

    Notă: Câmpul EXE, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acestuia și oricăror alte coloane cu lățime variabilă li se va aloca toată lățimea rămasă pe ecran (până la maximum 512 caractere).

Flags —  Indicatori sarcină
    Această coloană reprezintă indicatorii de planificare curenți ai sarcinii, care sunt exprimați în notație hexazecimală și fără zerouri. Acești indicatori sunt documentați oficial în <linux/sched.h>.

GID —  Identificatorul de grup
    Identificatorul grupului efectiv.

GROUP —  Numele grupului
    Numele grupului efectiv.

LOGID —  Identificatorul utilizatorului autentificat
    Identificatorul utilizatorului folosit la autentificare. Când este afișat „-1”, înseamnă că această informație nu este disponibilă.

LXC —  Numele containerului Lxc
    Numele containerului lxc în care rulează o sarcină. Dacă un proces nu rulează în interiorul unui container, va fi afișată o liniuță („-”).

NI —  Valoarea curtoaziei „nice”
    Valoarea curtoaziei sarcinii. O valoare de curtoazie negativă înseamnă o prioritate mai mare, în timp ce o valoare de curtoazie pozitivă înseamnă o prioritate mai mică. Zero în acest câmp înseamnă pur și simplu că prioritatea nu va fi ajustată la determinarea capacității de desfășurare a unei sarcini.

    Notă: Această valoare afectează numai prioritatea de planificare în raport cu alte procese din același auto-grup. A se vedea câmpurile „AGID” și „AGNI” pentru informații suplimentare despre auto-grupuri.

NU —  Ultimul nod NUMA cunoscut
    Un număr reprezentând nodul NUMA asociat cu ultimul procesor utilizat („P”). Când este afișat „-1” înseamnă că informațiile NUMA nu sunt disponibile.

    Consultați comenzile interactive „2” și „3” pentru prevederi suplimentare NUMA care afectează Zona de Rezumat.

OOMa —  Factorul de ajustare a depășirii limitelor memoriei disponibile
    Valoarea, care variază de la -1000 la +1000, se adaugă la estimarea actuală de depășire a memoriei (OOMs), care este apoi utilizat pentru a determina ce sarcină trebuie eliminată atunci când memoria este epuizată.

OOMs —  Estimarea de depășire a memoriei
    Valoarea, cuprinsă între 0 și +1000, utilizată pentru a selecta sarcina (sarcinile) care urmează să fie omorâte atunci când memoria este epuizată. Zero se traduce prin „nu omorî niciodată”, în timp ce 1000 înseamnă „omoară întotdeauna”.

P —  Ultimul CPU utilizat (SMP)
    Un număr care reprezintă ultimul procesor utilizat. Într-un mediu SMP adevărat, acest număr se va schimba probabil frecvent, deoarece nucleul utilizează în mod intenționat o afinitate slabă. De asemenea, simplul fapt de a rula top poate rupe această afinitate slabă și poate face ca mai multe procese să schimbe procesoarele mai des (din cauza necesității suplimentare de timp cpu)..

PGRP —  Identificatorul grupului de procese
    Fiecare proces este membru al unui grup de procese unic, care este utilizat pentru distribuirea semnalelor și de către terminale pentru a arbitra cererile de intrare și ieșire. Atunci când un proces este creat (bifurcat), acesta devine membru al grupului de procese al părintelui său. Prin convenție, această valoare este egală cu identificatorul procesului (a se vedea PID) al primului membru al unui grup de procese, numit liderul grupului de procese.

PID —  Identificatorul procesului
    Identificatorul unic de proces al sarcinii, care se reînnoiește periodic, dar nu repornește niciodată de la zero. În termeni de nucleu, este o entitate care poate fi gestionată definită de o „task_struct”.

    Această valoare poate fi, de asemenea, utilizată ca: un ID de grup de procese (a se vedea PGRP); un ID de sesiune pentru liderul sesiunii (a se vedea SID); un ID de grup de fire de execuție pentru liderul grupului de fire de execuție (a se vedea TGID); și un ID de grup de procese TTY pentru liderul grupului de procese (a se vedea TPGID).

PPID —  Identificatorul procesului părinte
    Identificatorul de proces (pid) al părintelui unei sarcini.

PR —  Prioritatea
    Prioritatea de planificare a sarcinii. Dacă vedeți „rt” în acest câmp, înseamnă că sarcina se execută cu prioritate de planificare în timp real.

    În Linux, prioritatea în timp real este oarecum înșelătoare, deoarece, în mod tradițional, sistemul de operare în sine nu era predictibil. Și, deși nucleul 2.6 poate fi făcut în mare parte predictibil, nu este întotdeauna așa.

PSS —  Proporția de memorie rezidentă, smaps (Kio)
    Proporția din porțiunea de „RSS” a acestei sarcini în care fiecare pagină este împărțită la numărul de procese care o partajează. Este, de asemenea, suma câmpurilor „PSan”, „PSfd” și „PSsh”.

    De exemplu, dacă un proces are 1000 de pagini rezidente singur și 1000 de pagini rezidente partajate cu un alt proces, „PSS”-ul acestuia va fi de 1500 (multiplicat cu dimensiunea paginii (1000 x 1,5)).

    Accesarea valorilor smaps este de 10 ori mai costisitoare din punct de vedere co.

PSan — Proporția de memorie anonimă, smaps (Kio)
PSfd — Proporția de memorie pe fișier, smaps (KiB)
PSsh — Proporția de memorie shmem, smaps (KiB)
    La fel ca și în cazul lui „PSS” de mai sus (memorie rezidentă proporțională totală), aceste câmpuri reprezintă proporția părții din fiecare tip de memorie care revine acestei sarcini, împărțită la numărul de procese care o partajează.

    Accesarea valorilor smaps este de 10 ori mai costisitoare din punct de vedere co.

RES —  Dimensiunea memoriei rezidente (Kio)
    Un subset al spațiului de adrese virtuale (VIRT) reprezentând memoria fizică (fără memoria spațiului de interschimb „swap”) pe care o sarcină o folosește în prezent. Este, de asemenea, suma câmpurilor „RSan”, „RSfd” și „RSsh”.

    Aceasta poate include pagini anonime private, pagini private alocate fișierelor (inclusiv imagini de program și biblioteci partajate) și pagini anonime partajate. Toată această memorie este susținută de fișierul „swap” reprezentat separat la secțiunea SWAP.

    În cele din urmă, acest câmp poate include, de asemenea, pagini partajate susținute de fișiere care, atunci când sunt modificate, acționează ca un fișier „swap” dedicat și, prin urmare, nu vor afecta niciodată SWAP.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

RSS —  Memoria rezidentă, smaps (Kio)
    O altă vizualizare, mai precisă, a memoriei fizice (fără memoria spațiului de interschimb „swap”) a procesului. Este obținută din fișierul „smaps_rollup” și este, în general, puțin mai mare decât cea prezentată pentru RES.

    Accesarea valorilor smaps este de 10 ori mai costisitoare din punct de vedere co.

RSan —  Dimensiunea memoriei rezidente anonime (Kio)
    Un subset de memorie rezidentă (RES) care reprezintă pagini private care nu sunt alocate unui fișier.

RSfd —  Dimensiunea memoriei rezidente cu suport de fișiere (Kio)
    Un subset de memorie rezidentă (RES) reprezentând paginile implicit partajate care suportă imagini de program și biblioteci partajate. Include, de asemenea, alocări explicite ale fișierelor, atât private, cât și partajate.

RSlk —  Dimensiunea memoriei rezidente blocate (Kio)
    Un subset de memorie rezidentă (RES) care nu poate fi interschimbată.

RSsh —  Dimensiunea memoriei partajate rezidente (Kio)
    Un subset de memorie rezidentă (RES) reprezentând paginile „shm*/mmap” anonime partajate în mod explicit.

RUID —  Identificatorul utilizatorului real
    Identificatorul utilizatorului real.

RUSER —  Numele utilizatorului real
    Numele utilizatorului real.

S —  Starea procesului
    Starea sarcinii, care poate fi una dintre următoarele:
        D = în somn neîntrerupt
        I = inactivă
        R = rulează
        S = dormind
        T = oprită de semnalul de control al lucrării
        t = oprită de depanator în timpul urmăririi
        Z = zombi

    Sarcinile afișate ca rulând ar trebui să fie considerate mai degrabă ca fiind pregătite să ruleze — task_struct lor este reprezentat pur și simplu în coada de execuție Linux. Chiar și în lipsa unei mașini SMP adevărate, este posibil să vedeți numeroase sarcini în această stare, în funcție de intervalul de întârziere și de valoarea „nice” a lui top.

SHR —  Dimensiunea memoriei partajate (Kio)
    Un subset de memorie rezidentă (RES) care poate fi utilizat de alte procese. Acesta va include pagini anonime partajate și pagini partajate susținute de fișiere. De asemenea, include pagini private asociate la fișiere reprezentând imagini de program și biblioteci partajate.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

SID —  Identificatorul sesiunii
    O sesiune este o colecție de grupuri de procese (a se vedea PGRP), stabilite de obicei de shell-ul de conectare. Un proces nou bifurcat se alătură sesiunii creatorului său. Prin convenție, această valoare este egală cu ID-ul procesului (a se vedea PID) al primului membru al sesiunii, numit lider de sesiune, care este de obicei shell-ul de conectare.

STARTED —  Intervalul de timp de pornire
    Durata de timp scursă de la pornirea sistemului când a fost inițiat un proces. Astfel, cea mai recentă sarcină pornită va afișa cel mai mare interval de timp.

    Valoarea va fi exprimată ca „MM:SS” (minute:secunde). Dar dacă intervalul este prea mare pentru a se potrivi cu lățimea coloanei, acesta va fi scalat ca „HH,MM” (ore, minute) și, eventual, mai departe.

SUID —  Identificatorul utilizatorului salvat
    Identificatorul utilizatorului salvat.

SUPGIDS —  Identificatori de grup suplimentari
    Identificatorii oricăror grupuri suplimentare stabilite la conectare sau moștenite de la părintele unei sarcini. Acestea sunt afișate într-o listă delimitată prin virgule.

    Notă: Câmpul SUPGIDS, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acestuia și oricăror alte coloane cu lățime variabilă li se va aloca toată lățimea rămasă pe ecran (până la maximum 512 caractere).

SUPGRPS —  Nume de grupuri suplimentare
    Numele oricăror grupuri suplimentare stabilite la conectare sau moștenite de la părintele unei sarcini. Acestea sunt afișate într-o listă delimitată prin virgule.

    Notă: Câmpul SUPGRPS, spre deosebire de majoritatea coloanelor, nu are o lățime fixă. Atunci când este afișat, acestuia și oricăror alte coloane cu lățime variabilă li se va aloca toată lățimea rămasă pe ecran (până la maximum 512 caractere).

SUID —  Numele utilizatorului salvat
    Numele utilizatorului salvat.

SWAP —  Dimensiunea spațiului de interschimb (Kio)
    Porțiunea rezidentă anterior a spațiului de adrese al unei sarcini care se scrie în fișierul „swap” atunci când memoria fizică este suprasolicitată.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

TGID —  Identificatorul grupului de fire de execuție
    Identificatorul grupului de fire de execuție din care face parte o sarcină. Este PID-ul liderului grupului de fire. În termeni de nucleu, reprezintă acele sarcini care partajează o structură mm_struct.

TIME —  Timpul CPU
    Timpul total CPU pe care sarcina a folosit-o de când a început. Când modul cumulativ este Activat (On), fiecare proces este listat cu timpul cpu pe care l-au folosit el și copiii săi morți. Comutați modul Cumulativ cu „S”, care este atât o opțiune de linie de comandă, cât și o comandă interactivă. Consultați comanda interactivă „S” pentru informații suplimentare despre acest mod.

TIME+ —  Timpul CPU, în sutimi de secundă
    La fel ca TIMPUL, dar reflectând mai multă finețe prin sutimi de secundă.

TPGID —  Identificatorul grupului de procese care controlează terminalul (tty)
    Identificatorul grupului de procese al procesului din prim-plan pentru terminalul (tty) conectat sau „-1” dacă un proces nu este conectat la un terminal. Prin convenție, această valoare este egală cu identificatorul de proces (a se vedea PID) al liderului grupului de procese (a se vedea PGRP).

TTY —  Terminalul de control
    Numele terminalului de control. Acesta este, de obicei, dispozitivul (port serial, pty etc.) de la care a fost pornit procesul și pe care îl folosește pentru intrare sau ieșire. Cu toate acestea, nu este necesar ca o sarcină să fie asociată cu un terminal, caz în care veți vedea afișat „?”.

UID —  Identificatorul utilizatorului
    Identificatorul de utilizator efectiv al proprietarului sarcinii.

USED —  Memoria utilizată (Kio)
    Acest câmp reprezintă memoria fizică fără memoria din spațiul de interschimb pe care o sarcină o folosește (RES) plus porțiunea spațiului de interschimb din spațiul său de adrese (SWAP).

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

USER —  Numele utilizatorului
    Numele de utilizator efectiv al proprietarului sarcinii.

USS —  Dimensiune unică a setului
    Porțiunea de memorie fizică fără memoria din spațiul de interschimb („RSS”) care nu este partajată cu nici un alt proces. Este derivată din fișierul „smaps_rollup”.

    Accesarea valorilor smaps este de 10 ori mai costisitoare din punct de vedere co.

VIRT —  Dimensiunea memoriei virtuale (Kio)
    Cantitatea totală de memorie virtuală utilizată de sarcină. Include tot codul, datele și bibliotecile partajate plus paginile care au fost schimbate și paginile care au fost alocate, dar nu utilizate.

    Consultați „PREZENTARE GENERALĂ, Tipuri de memorie Linux” pentru detalii suplime.

WCHAN —  Dormirea în funcție
    Acest câmp va afișa numele funcției din nucleu în care doarme în prezent sarcina. Sarcinile care rulează vor afișa o liniuță („-”) în câmpul din această coloană.

ioR —  Numărul de octeți de In/Ieș citiți
    Numărul de octeți pe care un proces i-a determinat să fie preluați din stratul de stocare.

    Sunt necesare privilegii de root pentru a afișa datele de„in/ieș” pentru alți utilizatori.

ioRop —  Numărul de operații de citire de la In/Ieș
    Numărul de operații de citire a In/Ieș (apeluri de sistem „syscalls”) pentru un proces. Este posibil ca astfel de apeluri să nu aibă ca rezultat o In/Ieș efectivă a discului fizic.

ioW —  Numărul de octeți de In/Ieș scriși
    Numărul de octeți pe care un proces i-a determinat să fie trimiși la stratul de stocare.

ioWop —  Numărul de operații de scriere la In/Ieș
    Numărul de operații de scriere la In/Ieș (apeluri de sistem „syscalls”) pentru un proces. Este posibil ca astfel de apeluri să nu aibă ca rezultat o In/Ieș efectivă a discului fizic.

nDRT —  Numărul de pagini corupte
    Numărul de pagini care au fost modificate de când au fost scrise ultima dată în memoria auxiliară. Paginile corupte trebuie să fie scrise în memoria auxiliară. înainte ca locația de memorie fizică corespunzătoare să poată fi utilizată pentru o altă pagină virtuală.

    Acest câmp a fost desființat odată cu linux 2.6 și este întotdeauna zero.

nFD —  Numărul de descriptori de fișiere
    Numărul total de fișiere deschise asociate cu un proces.

nMaj —  Numărul de erori de pagină majore
    Numărul de erori de pagină majore care au avut loc pentru o sarcină. O eroare de pagină apare atunci când un proces încearcă să citească sau să scrie pe o pagină virtuală care nu este prezentă în acel moment în spațiul său de adrese. O eroare majoră de pagină este atunci când este implicat un acces la o stocare auxiliară pentru a face pagina respectivă disponibilă.

nMaj —  Numărul de erori de pagină minore
    Numărul de erori de pagină minore care au avut loc pentru o sarcină. O eroare de pagină apare atunci când un proces încearcă să citească sau să scrie pe o pagină virtuală care nu este prezentă în acel moment în spațiul său de adrese. O eroare de pagină minoră nu implică accesul la stocarea auxiliară pentru a face pagina respectivă disponibilă.

nTH —  Numărul de fire de execuție
    Numărul de fire de execuție asociate unui proces.

nsCGROUP —  Spațiul de nume al grupului de control „CGROUP”
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a ascunde identitatea grupului de control al cărui membru este procesul.

nsIPC —  Spațiul de nume IPC
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola resursele de comunicare interproces (IPC), cum ar fi obiectele IPC System V și cozile de mesaje POSIX.

nsMNT —  Spațiul de nume MNT
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola punctele de montare a sistemului de fișiere, oferind astfel diferite vizualizări ale ierarhiei sistemului de fișiere.

nsNET —  Spațiul de nume NET
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola resurse precum dispozitive de rețea, adrese IP, rutare IP, numere de port, etc.

nsPID —  Spațiul de nume PID
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola numerele de identificare a proceselor, ceea ce înseamnă că acestea nu trebuie să rămână unice. Astfel, fiecare astfel de spațiu de nume ar putea avea propriul „init/systemd” (PID #1) pentru a gestiona diverse sarcini de inițializare și pentru a culege procesele copil orfane.

nsTIME —  Spațiul de nume TIME
    Nodul-i al spațiului de nume care permite proceselor să vadă diferite ore de sistem într-un mod similar cu spațiul de nume UTS.

nsUSER —  Spațiul de nume USER
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola numerele de identificare ale utilizatorilor și grupurilor. Astfel, un proces ar putea avea un ID de utilizator normal, fără privilegii, în afara unui spațiu de nume de utilizator, în timp ce în interiorul acelui spațiu de nume ar putea avea un ID de utilizator 0, cu privilegii complete de root.

nsUTS —  Spațiul de nume UTS
    Nodul-i al spațiului de nume utilizat pentru a izola numele de gazdă și numele de domeniu NIS. UTS înseamnă pur și simplu "UNIX Time-sharing System" (Sistemul UNIX de partajare a timpului).

vMj —  Numărul delta de erori de pagină majore
    Numărul de erori de pagină majore care au avut loc de la ultima actualizare (a se vedea nMaj).

vMn —  Numărul delta de erori de pagină minore
    Numărul de erori de pagină minore care au avut loc de la ultima actualizare (a se vedea nMin).

  3b. GESTIONAREA câmpurilor
După apăsarea comenzii interactive „f” (Gestionarea câmpurilor) vi se va afișa un ecran care arată: 1) numele ferestrei „actuale”; 2) câmpul de sortare desemnat; 3) toate câmpurile în ordinea lor curentă împreună cu descrierile. Intrările marcate cu un asterisc sunt câmpurile afișate în prezent, dacă lățimea ecranului o permite.

    •   După cum indică instrucțiunile de pe ecran, navigați printre câmpuri cu tastele săgeți Sus și Jos. Tastele „PgUp”, „PgDn”, „Home” și „End” pot fi, de asemenea, folosite pentru a ajunge rapid la primul sau ultimul câmp disponibil.

    •   Tasta săgeată Dreapta selectează un câmp pentru repoziționare, iar tasta săgeată Stânga sau tasta <Enter> validează plasarea câmpului respectiv.

    •   Tasta „d” sau bara de Spațiu comută starea de afișare a unui câmp și, prin urmare, prezența sau absența asteriscului.

    •   Tasta „s” desemnează un câmp ca fiind câmpul de sortare. A se vedea subiectul 4c. „Comenzi din zona de sarcini, Sortare” pentru informații suplimentare privind selectarea unui câmp de sortare.

    •   Tastele „a” și „w” pot fi folosite pentru a parcurge toate ferestrele disponibile, iar tastele „q” sau <Esc> fac ieșirea din „Gestionarea câmpurilor”.

        Ecranul de „Gestionarea câmpurilor” poate fi utilizat, de asemenea, pentru a schimba fereastra/grupul de câmpuri „curent”, fie în modul ecran complet, fie în modul de afișare alternativă. Ceea ce a fost vizat atunci când a fost apăsată tasta „q” sau <Esc> va fi făcut curent atunci când reveniți la afișarea top. A se vedea subiectul 5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ și comanda interactivă „g” pentru o perspectivă asupra ferestrelor și grupurilor de câmpuri „curente”.

        Notă: Orice fereastră care a fost derulată pe orizontală va fi restabilită în cazul în care se efectuează modificări ale câmpurilor prin intermediul ecranului „Gestionarea câmpurilor”. Cu toate acestea, orice poziție derulată pe verticală nu va fi afectată. Consultați subiectul 5c. Derularea unei ferestre pentru informații suplimentare privind derularea pe verticală și orizontală.

4. Comenzi INTERACTIVE
Mai jos este listat un scurt index al comenzilor din categorii. Unele comenzi apar de mai multe ori — semnificația sau domeniul lor pot varia în funcție de contextul în care sunt emise.

  4a. Comenzi GLOBALE
        <Enter/Spațiu> ?, =, 0,
        A, B, d, E, e, g, H, h, I, k, q, r, s, W, X, Y, Z,
        ^E, ^R
  4b. Comenzi din ZONA de REZUMAT
        C, l, t, m, 1, 2, 3, 4, 5, !, ^
  4c. Comenzi din ZONA de SARCINI
        Aspect:      b, J, j, x, y, z
        Conținut:    c, F, f, O, o, S, U, u, V, v
        Dimensiune:  #, i, n
        Sortare:     <, >, f, R
  4d. Comenzile FERESTREI DE JOS
        ^A, ^G, ^K, ^L, ^N, ^P, ^U, Tab, Shift+Tab
  4e. Paleta de CULORI
        <Ret>, a, B, b, H, M, q, S, T, w, z, @, 0 - 7
  5b. Comenzi pentru ferestre
        -, _, =, +, A, a, G, g, w
  5c. Derularea unei ferestre
        C, Sus, Jos, Stânga, Dreapta, PgUp, PgDn, Home, End
  5d. Căutarea într-o fereastră
        L, &
  5e. Filtrarea într-o fereastră
        O, o, ^O, =, +

  4a. Comenzi GLOBALE
Comenzile interactive globale sunt întotdeauna disponibile atât în modul ecran complet, cât și în modul de afișare alternativă. Cu toate acestea, unele dintre aceste comenzi interactive nu sunt disponibile atunci când se execută în modul „Securizat”.

Dacă doriți să știți dinainte dacă top) a fost sau nu securizat, nu aveți decât să cereți Ajutor și să vedeți rezumatul sistemului pe a doua linie.

<Enter> sau <Bara de spațiu>  :Reîmprospătare afișare
    Aceste comenzi reactivează top și, după primirea oricărei intrări, întregul afișaj va fi redesenat. De asemenea, ele forțează o actualizare a oricăror modificări aduse de comenzile interactive cpu-ului sau memoriei fizice.

    Utilizați oricare dintre aceste taste dacă aveți un interval de întârziere mare și doriți să vedeți starea curentă,

? | h  :Ajutor
    Sunt disponibile două niveluri de ajutor. Primul vă va reaminti toate comenzile interactive de bază. Dacă top este securizat, acest ecran va fi abreviat.

    Tastând „h” sau „?” pe acest ecranul primar de ajutor, veți accesa ajutorul pentru tastele speciale. A se vedea subiectul 4d. Comenzile FERESTREI DE JOS pentru informații suplimentare.

    Tastând „h” sau „?” pe acest ecran de ajutor, veți accesa ajutorul pentru acele comenzi interactive aplicabile în modul de afișare alternativă. Ase vedea subiectul 5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ pentru informații suplimentare

=  :Elimină limitele de afișare
    Elimină restricțiile privind ceea ce se afișează. Această comandă va anula orice comenzi „i” (sarcini inactive), „n” (sarcini maxime), „v” (ascunde copii) și „F” (focalizare). care ar putea fi active. De asemenea, permite ieșirea de la monitorizarea PID, filtrarea utilizatorului, alte filtre, procesarea Căutării și modul de Combinare a CPU-urilor.

    În plus, dacă fereastra a fost derulată, aceasta va fi restabilită cu această comandă.

0  :comutare afișare/suprimare Zerouri
    Această comandă determină dacă zerourile sunt afișate sau suprimate pentru multe dintre câmpurile din fereastra unei sarcini. Câmpuri precum UID, GID, NI, PR sau P nu sunt afectate de această comutare.

A  :comutare Mod de afișare alternativă
    Această comandă va comuta între modul de afișare pe ecran complet și modul de afișare alternativă. A se vedea subiectul 5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ și comanda interactivă „g” pentru a obține informații despre ferestrele și grupurile de câmpuri „actuale”.

B  :comutare Activează/dezactivează afișarea în Aldin
    Această comandă va influența utilizarea capacității de afișare în «Aldin» a „termifo” (terminfo bold) și modifică atât zona de rezumat, cât și zona de sarcini pentru fereastra „curentă”. În timp ce este destinată în primul rând utilizării cu terminale simple, neevoluate, ea poate fi aplicată oricând.

    Notă: Când această comutare este Activată (On) și top funcționează în modul monocrom, întregul afișaj va apărea ca text normal. Astfel, cu excepția cazului în care comenzile „x'”și/sau „y'”folosesc inversarea pentru accentuare, nu va exista nicio confirmare vizuală că acestea sunt activate.

*  d | s  :Modifică intervalul de întârziere
    Vi se va solicita să introduceți timpul de întârziere, în secunde, între actualizările afișării

    Fracțiunile de secundă sunt recunoscute, dar nu se acceptă un număr negativ. Introducerea valorii 0 determină actualizări (aproape) continue, cu un rezultat nesatisfăcător. deoarece sistemul și controlorul terminalului (tty) încearcă să țină pasul cu cerințele emise de top. Valoarea întârzierii este invers proporțională cu încărcarea sistemului, așa că stabiliți-o cu atenție.

    Dacă, în orice moment, doriți să știți care este timpul de întârziere actual, cereți pur și simplu să primiți Ajutor și vizualizați rezumatul sistemului pe a doua linie.

E  :Forțează scalarea rezumatului de memorie în Zona de Rezumat
    Cu această comandă puteți parcurge scara de memorie disponibilă în Zona de Rezumat, care variază de la Kio (kibiocteți sau 1.024 de octeți) la Eio (exbibiocteți sau 1.152.921.504.606.846.976 de octeți).

    Dacă vedeți un „+” între un număr afișat și următoarea etichetă, înseamnă că top a fost forțat să trunchieze o parte din acel număr. Prin creșterea factorului de scalare, o astfel de trunchiere poate fi evitată.

E  :Forțează scalarea memoriei sarcinilor în Zona de Sarcini
    Cu această comandă puteți parcurge scara de memorie disponibilă pentru Zona de Sarcini, care variază de la Kio (kibiocteți sau 1.024 de octeți) la Pio (pebiocteți sau 1.125.899.906.842.624 de octeți).

    Deși top va încerca să respecte intervalul țintă selectat, este posibil să fie necesară o scalare suplimentară pentru a se adapta la valorile actuale. În cazul în care doriți să vedeți un rezultat mai omogen în coloanele de memorie, mărirea plajei de scalare va îndeplini de obicei acest obiectiv. Creșterea prea mare a acesteia, cu toate acestea, este posibil să producă un rezultat complet zero, care nu poate fi suprimat cu comanda interactivă „0”.

g  :Alege o altă fereastră/grup de câmpuri
    Vi se va cere să introduceți un număr între 1 și 4 pentru a desemna grupul de câmpuri care trebuie să devină fereastra „curentă”. În scurt timp, vă veți simți confortabil cu aceste 4 ferestre, mai ales după ce veți experimenta cu modul de afișare alternativă.

H  :comutare Mod fire de execuție
    Atunci când acest comutator este Activat (On), vor fi afișate firele individuale pentru toate procesele în toate ferestrele de sarcini vizibile. În caz contrar, top afișează o însumare a tuturor firelor din fiecare proces.

I  :comutare Mod Irix/Solaris
    Atunci când funcționează în modul Solaris („I” Dezactivată (Off)), utilizarea cpu a unei sarcini va fi împărțită la numărul total de unități centrale de procesare. După lansarea acestei comenzi, vi se va comunica noua stare a acestei comutări.

*  k  :Omoară o sarcină
    Vi se va solicita un PID și apoi semnalul de trimis.

    Dacă nu se introduce niciun PID sau dacă se introduce un număr negativ, acesta va fi interpretat ca fiind valoarea implicită afișată în prompt (prima sarcină afișată). O valoare PID de zero înseamnă programul propriu-zis top.

    Semnalul implicit, așa cum se reflectă în prompt, este SIGTERM. Cu toate acestea, puteți trimite orice semnal, prin introducerea numărului sau numelui acestuia.

    Dacă doriți să întrerupeți procesul de omorâre, efectuați una dintre următoarele acțiuni, în funcție de progresul înregistrat:
        1) la promptul pid, introduceți un număr invalid
        2) la promptul de semnal, introduceți 0 (sau orice semnal nevalid)
        3) la orice prompt, tastați <Esc>

q  :Ieșire

*  r  :Modifică valoarea de curtoazie „nice” a unei sarcini
    Vi se va solicita un PID și apoi o valoare de curtoazie „nice” pentru acesta.

    Dacă nu se introduce niciun PID sau dacă se introduce un număr negativ, acesta va fi interpretat ca fiind valoarea implicită afișată în prompt (prima sarcină afișată). O valoare PID de zero înseamnă programul propriu-zis top.

    O valoare pozitivă de curtoazie „nice” va face ca un proces să piardă prioritatea de execuție. În schimb, o valoare negativă de curtoazie „nice” va face ca un proces să fie privit mai favorabil de către nucleu. Ca regulă generală, utilizatorii obișnuiți nu pot decât să mărească valoarea de curtoazie „nice”, și nu au voie să o reducă.

    Dacă doriți să întrerupeți procesul de schimbare a valorii de curtoazie „nice”, efectuați una dintre următoarele acțiuni, în funcție de progresul înregistrat:
        1) la promptul pid, introduceți un număr nevalid
        2) la promptul de curtoazie „nice”, tastați <Enter> fără nici o intrare
        3) la orice prompt, tastați <Esc>

W  :Scrie fișierul de configurare
    Aceasta va salva toate opțiunile și comutatoarele, precum și modul de afișare și timpul de întârziere curente. Prin emiterea acestei comenzi chiar înainte de a ieși din top, veți putea reporni mai târziu exact în aceeași stare.

X  :Lățime extra-fixată
    Unele câmpuri au lățime fixă și nu sunt scalabile. Ca atare, acestea pot fi trunchiate, ceea ce va fi indicat printr-un „+” în ultima poziție.

    Această comandă interactivă poate fi utilizată pentru a modifica lățimile următoarelor câmpuri:

        câmpul  implicit    câmpul  implicit   câmpul   implicit
        GID        5        Docker     8       WCHAN       10
        LOGID      5        GROUP      8       nsCGROUP    10
        RUID       5        LXC        8       nsIPC       10
        SUID       5        RUSER      8       nsMNT       10
        UID        5        SUSER      8       nsNET       10
                            TTY        8       nsPID       10
                            USER       8       nsTIME      10
                                               nsUSER      10
                                               nsUTS       10

    Vi se va solicita valoarea care urmează să fie adăugată la lățimile implicite prezentate mai sus. Dacă introduceți zero, se revine la valorile implicite.

    Dacă introduceți un număr negativ, top va crește automat dimensiunea coloanei, după cum este necesar, până când nu mai există date trunchiate.

    Notă: Fie că sunt mărite în mod explicit sau automat, lățimile acestor câmpuri nu sunt niciodată reduse de top. Pentru a le restrânge, trebuie să specificați un număr mai mic sau să restabiliți valorile implicite.

Y  :Inspectează o altă ieșire
    După lansarea comenzii interactive `Y', vi se va cere un PID țintă. Introducerea unei valori sau acceptarea valorii implicite are ca rezultat obținerea unui ecran separat. Acest ecran poate fi utilizat pentru a vizualiza o varietate de fișiere sau de ieșire a comenzilor canalizate în timp ce afișajul iterativ normal al top este pus în pauză.

    Notă: Această comandă interactivă este realizată pe deplin numai atunci când intrările de sprijin au fost adăugate manual la sfârșitul fișierului de configurare al top. Pentru detalii privind crearea acestor intrări, consultați subiectul 6b. Adăugarea de intrări de INSPECTARE.

    Majoritatea tastelor utilizate pentru a naviga cu funcția Inspectare sunt reflectate în prologul antetului acesteia. Cu toate acestea, există taste suplimentare disponibile după ce ați selectat un anumit fișier sau o anumită comandă. Acestea sunt familiare oricui a folosit pagerul «less» o dată și sunt rezumate aici pentru referințe viitoare:

        tasta      funcția
        =          linie de stare alternativă, fișier sau conductă
        /          găsește, echivalent cu „L” pentru localizează
        n          găsește următorul, echivalent cu „&” pentru localizează următorul
        <Spațiu>  derulează în jos, echivalent cu <PgDn>
        b          derulează în sus, echivalent cu <PgUp>
        g          prima linie, echivalent cu <Home>
        G          ultima linie, echivalent cu <End>

Z  :Schimbă paleta de culori
    Această tastă vă va duce la un ecran separat unde puteți schimba culorile pentru fereastra „curentă” sau pentru toate ferestrele. Pentru detalii privind această comandă interactivă, consultați subiectul 4d. Paleta de CULORI.

^E  :Scalează câmpurile de timp CPU (tasta Ctrl + „e”)
    În mod normal, câmpurile „timp” sunt afișate cu cea mai mare precizie pe care o permite lățimea lor. Acest comutator reduce această precizie până când aceasta se încadrează. Ea ilustrează, de asemenea, scalarea pe care aceste câmpuri o pot experimenta automat, care depinde de obicei de durata de funcționare a sistemului.

    De exemplu, dacă este afișat „MMM:SS.hh”, fiecare apăsare de tastă ^E îl va schimba în: „MM:SS”, „Ore,MM”, „Zile+ore” și, în final, „Săptămâni+zile”.

    Nu toate câmpurile de timp sunt supuse la o gamă completă de astfel de scalări.

* ^R  :Modifică valoarea de curtoazie „nice” a unui auto-grup  (tasta Ctrl + „r”)
    Vi se va solicita un PID și apoi valoarea de curtoazie „nice” pentru acest auto-grup AGNI.

    Dacă nu se introduce niciun PID, se va interpreta ca fiind valoarea implicită afișată în prompt (prima sarcină afișată).

    O valoare AGNI pozitivă va face ca procesele din acel auto-grup să piardă prioritate. Dimpotrivă, o valoare negativă face ca acestea să fie privite mai favorabil de către nucleu. Utilizatorii obișnuiți nu au voie să stabilească valori AGNI negative.

    Dacă doriți să întrerupeți procesul de modificare a valoarii de curtoazie „nice”, tastați <Esc>.

*   Comenzile marcate cu un asterisc (`*') nu sunt disponibile în modul Securizat și nici nu vor fi afișate pe primul nivel al ecranului de ajutor.

  4b. Comenzi din ZONA de REZUMAT
Comenzile interactive din zona de rezumat sunt întotdeauna disponibile atât în modul ecran complet, cât și în modul de afișare alternativă. Acestea afectează liniile de început ale fișierului afișajului și vor determina poziția mesajelor și a solicitărilor.

Aceste comenzi au întotdeauna un impact doar asupra ferestrei/grupului de câmpuri „curent”. A se vedea subiectul 5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ și comanda interactivă „g” pentru o perspectivă asupra ferestrelor și grupurilor de câmpuri „curente”.

C  :comutare Afișează coordonatele de derulare
    Activează un mesaj informativ care este afișat ori de câte ori linia de mesaje nu este utilizată în alt mod. Pentru informații suplimentare, consultați subiectul 5c. Derularea unei ferestre.

l  :comutare Media de încărcare / Timp de funcționare
    Aceasta este, de asemenea, linia care conține numele programului (eventual un alias) atunci când se operează în modul ecran complet sau numele ferestrei „curente” atunci când se operează în modul de afișare alternativă.

t  :comutare Sarcină / Stări CPU
    Această comandă afectează de la 2 la mai multe linii ale Zonei de Rezumat, în funcție de starea comutatoarelor de comandă „1”, „2” sau „3” și dacă top rulează sau nu în SMP real.

    Această parte a zonei de rezumat este, de asemenea, influențată de comanda de comutare interactivă „H”, așa cum se reflectă în eticheta totală care arată fie Tasks (Sarcini) sau Threads (Fire de execuție).

    Această comandă servește ca un comutator cu patru poziții, trecând prin aceste moduri:
        1. procentaje detaliate pe categorii
        2. procentaj abreviat utilizator/sistem și total + grafic cu bare
        3. procentaj abreviat utilizator/sistem și total + grafic cu blocuri
        4. dezactivează afișarea sarcinilor și a stărilor CPU

    Când operează în oricare dintre modurile grafice, afișajul devine mult mai semnificativ atunci când sunt afișate și procesoarele individuale sau nodurile NUMA. Consultați comenzile „1”, „2” și „3” de mai jos pentru informații suplimentare.

m  :comutare Utilizare Memorie/Swap
    Această comandă afectează cele două linii din Zona de Rezumat care se ocupă de memoria fizică și virtuală.

    Această comandă servește ca un comutator cu patru poziții, trecând prin aceste moduri:
        1. procentaje detaliate după tipul de memorie
        2. procentaj utilizată/total disponibilă abreviat + grafic cu bare
        3. procentaj utilizată/total disponibilă abreviat + grafic cu blocuri
        4. dezactivează afișarea memoriei

1  :comutare Stări CPU pe o linie unică / pe linii separate
    Această comandă afectează modul în care este afișată porțiunea Stări Cpu a comenzii „t”. Deși această comutare există în primul rând pentru a servi mașinilor SMP masiv-paralele, nu este limitată doar la mediile SMP.

    Când vedeți „%Cpu(s):” în zona de rezumat, comanda de comutare „1” este activată și toate informațiile despre CPU sunt adunate pe o singură linie. În caz contrar, fiecare CPU este afișat separat ca: „%Cpu0, %Cpu1, ...” până la înălțimea disponibilă a ecranului.

2  :comutare Rezumat Noduri NUMA/CPU
    Această comandă comută între afișarea (doar) a rezumatului de CPU al comenzii „1” sau afișarea rezumatului și a statisticilor de utilizare a CPU pentru fiecare nod NUMA. Este disponibilă numai dacă un sistem are suportul NUMA necesar.

3  :Extinde Nodul NUMA.
    Veți fi invitat să introduceți un număr care reprezintă un nod NUMA. Ulterior, va fi afișat un rezumat al nodului plus statisticile pentru fiecare CPU din acel nod până când se apasă comanda de comutare „1”, „2” sau „4”. Această comandă interactivă este disponibilă numai dacă un sistem are suportul NUMA necesar.

4  :comutare Afișează mai multe elemente adiacente
    Această comandă dezactivează comanda „1” și afișează mai multe rezultate CPU și de memorie pe fiecare linie. Fiecare tastă „4” succesivă adaugă un alt CPU până când se revine din nou la linii separate pentru rezultatele provenite de la CPU și memorie.

    În acest mod pot fi afișate maximum 8 CPU-uri pe linie. Cu toate acestea, este posibil ca datele să fie trunchiate înainte de a se ajunge la maxim. Acest lucru este cu siguranță valabil atunci când se afișează statistici detaliate prin intermediul comenzii de comutare „t”, deoarece astfel de date nu pot fi scalate la fel ca reprezentările grafice.

    Dacă se dorește să se iasă rapid din modul adiacent fără a se ajunge până la 8, este suficient să se folosească comanda „1”.

5  :comutare Afișează P-Core și E-Core
    Această comandă este activă numai atunci când o platformă are mai multe nuclee (core) de două tipuri distincte, „multi-threaded” (P-Core) și „single-threaded” (E-Core).

    În timp ce, în mod normal, fiecare CPU este afișat ca „%Cpu0, %Cpu1, ...”, această comutare poate fi utilizată pentru a identifica și/sau filtra aceste CPU-uri în funcție de tipul de nucleu, fie P-Core (performanță), fie E-Core (eficiență).

    Prima dată când se apasă „5”, fiecare unitate centrală este afișată ca „%CpP” sau „%CpE”, reprezentând cele două tipuri de nuclee. A 2-a oară, vor fi afișate doar nucleele P-Core (%CpP). A 3-a oară, doar nucleele E-Core (%CpE) sunt afișate. Când această comandă de comutare este apăsată pentru a 4-a oară, afișajul CPU revine la convenția normală „%Cpu'.

!  :comutare Modul Combinare CPU-uri
    Această comandă de comutare este destinată mediilor SMP masiv paralele în care, chiar și cu comanda de comutare „4”, nu pot fi afișate toate procesoarele. La fiecare apăsare a tastei „!” numărul de CPU-uri combinate se dublează, reducând astfel numărul total de linii de CPU-uri afișate.

    De exemplu, la prima apăsare a tastei „!” se va combina o unitate de procesare suplimentară și va fi afișată ca „0-1, 2-3, ...” în loc de „%Cpu0, %Cpu1, %Cpu2, %Cpu3, ...”. Cu o a doua apăsare a comenzii de comutare „!”, patru CPU-uri sunt combinate și afișate ca „0-3, 4-7, ...”. Apoi, a treia apăsare a comenzii „!”, combină opt CPU-uri, ce se afișează ca „0-7, 8-15, ...”, etc.

    Această progresie continuă până când se afișează din nou fiecare CPU. Utilizați comanda „=” pentru a ieși din modul de Combinare a CPU-urilor.

^  :comută Afișarea nucleelor(cores)-vs- CPU-uri
    Platformele moderne implementează de obicei o formă de Simultaneous Multithreading (SMT) care permite executarea simultană a mai multor fire pe un singur nucleu fizic. Cele mai frecvente sunt două fire pe nucleu. Cu toate acestea, unele arhitecturi avansate și specializate acceptă un număr mai mare de fire.

    Această comandă de comutare este utilizată pentru a afișa utilizarea nucleelor fizice, în loc de CPU-uri sau fire raportate individual.

Notă: Dacă întreaga zonă de rezumat a fost dezactivată pentru orice fereastră, veți rămâne doar cu linia de mesaj. În acest fel, veți avea maximizate rândurile de sarcini disponibile, dar sacrificat (temporar) numele programului în modul ecran complet sau numele ferestrei „curente” atunci când se află în modul de afișare alternativă.

  4c. Comenzi din ZONA de SARCINI
Comenzile interactive din Zona de Sarcini sunt întotdeauna disponibile în modul ecran complet.

Comenzile interactive din zona de sarcini nu sunt niciodată disponibile în modul de afișare alternativă dacă afișarea sarcinilor din fereastra „curentă” a fost dezactivată (a se vedea tema 5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ).

ASPECTUL ferestrei de sarcini

J  :comutare Justificarea(alinierea) coloanelor numerice
    Alternează între datele numerice justificate la dreapta (valoarea implicită) și cele justificate la stânga. În cazul în care datele numerice umplu complet coloana disponibilă, această comandă de comutare poate avea un impact doar asupra antetului coloanei.

j  :comutare Justificarea(alinierea) coloanelor de caractere
    Alternează între datele de caractere justificate la stânga (valoarea implicită) și cele justificate la dreapta. În cazul în care datele de caractere umplu complet coloana disponibilă, această comandă de comutare poate avea un impact doar asupra antetului coloanei.

    Următoarele comenzi vor fi, de asemenea, influențate de starea comutatorului global „B” (activează Aldin).

        b  :comutare Aldin / Invers
            Această comandă va avea un impact asupra modului în care sunt afișate comutatoarele „x” și „y”. De asemenea, poate avea un impact asupra Zonei de Rezumat atunci când a fost selectat un grafic cu bare pentru stările CPU sau utilizarea memoriei prin intermediul comenzilor de comutare „t” sau „m”.

        x  :comutare Evidențiere coloană
            Modifică evidențierea pentru câmpul de sortare curent. Dacă uitați ce câmp este sortat, această comandă poate servi ca o reamintire vizuală rapidă, cu condiția ca câmpul de sortare să fie afișat. Câmpul de sortare ar putea să nu fie vizibil deoarece:
                1) lățimea ecranului este insuficientă
                2) comanda interactivă „f” l-a dezactivat

        y  :comutare Evidențiere rând
            Modifică evidențierea sarcinilor „care rulează”. Pentru informații suplimentare despre această stare a sarcinilor, consultați subiectul 3a. DESCRIEREA câmpurilor, câmpul „S” (Starea procesului).

            Utilizarea acestei prevederi oferă informații importante despre starea de sănătate a sistemului dumneavoastră. Singurele costuri vor fi câteva secvențe suplimentare de eludare tty.

        z  :comutare Culori/Monocromie
            Comută fereastra „curentă” între ultima schemă de culori utilizată și forma mai veche de negru pe alb sau alb pe negru. Această comandă va modifica atât Zona de Rezumat, cât și Zona de Sarcini, dar nu afectează starea comutatoarelor „x”, „y” sau „b”.

        CONȚINUTUL ferestrei de sarcini

        c  :comutare Linia de comandă / Nume program
            Această comandă va fi onorată indiferent dacă coloana COMANDĂ este sau nu vizibilă în prezent. Mai târziu, dacă acest câmp va fi afișat, modificarea pe care ați aplicat-o va fi vizibilă.

        F  :comutare Menține atenția asupra părintelui
            Când vă aflați în modul de vizualizare arborescentă, această tastă are rolul de a comuta pentru a menține concentrarea pe o sarcină țintă, probabil una cu copii bifurcați. În cazul în care modul de vizualizare a pădurii este Dezactivat (Off), această tastă nu are niciun efect.

            Comutarea se aplică primului proces (cel mai de sus) din fereastra „curentă”. Odată stabilită, sarcina respectivă este întotdeauna afișată ca fiind primul proces (cel mai de sus) împreună cu copiii săi bifurcați. Toate celelalte procese vor fi suprimate.

            Notă: taste precum „i” (sarcini inactive), „n” (numărul maxim de sarcini), „v” (ascunde copii) și filtrarea Utilizator/Altul rămân accesibile și pot avea un impact asupra elementelor afișate.

        f  :Gestionarea câmpurilor
            Această tastă afișează un ecran separat în care puteți modifica câmpurile care sunt afișate, ordinea lor și, de asemenea, puteți desemna câmpul de sortare. Pentru informații suplimentare cu privire la această comandă interactivă, consultați subiectul 3b. Gestionarea câmpurilor.

        O | o  :Altă filtrare
            Vi se va cere să introduceți criteriile de selecție care vor determina apoi ce sarcini vor fi afișate în fereastra „curentă”. Criteriile dumneavoastră pot fi făcute sensibile la majuscule sau minuscule sau pot fi ignorate. Și dumneavoastră stabiliți dacă top trebuie să includă sau să excludă sarcinile care coincid.

            Consultați subiectul 5e. „Filtrarea într-o fereastră” pentru detalii despre aceste comenzi interactive și alte comenzi interactive conexe.

        S  :comutare Modul de timp cumulat
            Când modul cumulativ este Activat (On), fiecare proces este listat cu timpul de procesare pe care acesta și copiii săi morți l-au folosit.

            Când este Dezactivat (Off), programele care se bifurcă în mai multe sarcini separate vor părea mai puțin solicitante. Pentru programe precum «init» sau un shell acest lucru este adecvat, dar pentru altele, precum compilatoarele, poate că nu. Experimentați cu două ferestre de sarcini care împart același câmp de sortare, dar cu stări „S” diferite și vedeți ce reprezentare preferați.

            După lansarea acestei comenzi, veți fi informat cu privire la noua stare a acestei comutări. Dacă doriți să știți în avans dacă modul cumulativ este sau nu activ, pur și simplu cereți Ajutor și vizualizați rezumatul ferestrei pe a doua linie.

        U | u  :Afișează numai un anumit utilizator
            Vi se va solicita uid-ul sau numele utilizatorului care urmează să fie afișat. Opțiunea „-u” se potrivește cu utilizatorul efectiv, în timp ce opțiunea „-U” se potrivește cu orice utilizator (real, efectiv, salvat sau din sistemul de fișiere).

            Ulterior, în fereastra de sarcini se vor afișa numai utilizatorii corespunzători sau, eventual, nu se va afișa niciun proces. Precedarea cu un semn de exclamare („!”) a ID-ului sau a numelui utilizatorului îi indică lui top să afișeze numai procesele cu utilizatori care nu se potrivesc cu cel furnizat.

            Diferite ferestre de sarcini pot fi utilizate pentru a filtra diferiți utilizatori. Ulterior, dacă doriți să monitorizați din nou toți utilizatorii în fereastra „curentă”, reluați această comandă, dar apăsați doar tasta <Enter> la prompt.

        V  :comutare Modul de vizualizare arborescent
            În acest mod, procesele sunt reordonate în funcție de părinții lor, iar structura coloanei COMANDĂ seamănă cu cea a unui arbore. În modul de vizualizare arborescentă este încă posibil de a comuta între numele programului și linia de comandă (a se vedea comanda interactivă „c”) sau între procese și fire de execuție (a se vedea comanda interactivă „H”).

            Notă: Apăsarea oricărei taste care afectează ordinea de sortare vă va scoate din modul de vizualizare arborescentă în fereastra „curentă”. A se vedea subiectul 4c. Comenzi din ZONA de SARCINI, Sortare pentru informații despre aceste taste.

        v  :comutare Ascunde/ Afișează copiii
            În modul de vizualizare arborescentă, această tastă servește drept comutator pentru a restrânge sau extinde copiii unui părinte.

            Comutarea se aplică primului proces (cel mai de sus) din fereastra „curentă”. A se vedea subiectul 5c. Derularea unei ferestre pentru informații suplimentare referitoare la derularea verticală.

            În cazul în care procesul țintă nu a bifurcat niciun copil, această cheie nu are niciun efect. De asemenea, nu are niciun efect atunci când nu se află în modul de vizualizare arborescentă.

        DIMENSIUNEA ferestrei de sarcini

        i  :comutare Proces inactiv
            Afișează toate sarcinile sau doar sarcinile active. Atunci când acest comutator este Dezact. (Off), sarcinile care nu au utilizat niciun CPU de la ultima actualizare nu vor fi afișate. Cu toate acestea, datorită precizieii câmpurilor %CPU și TIME+, este posibil să fie afișate în continuare unele procese care par să nu fi utilizat niciun CPU.

            Dacă această comandă este aplicată la ultima afișare a sarcinii atunci când se află în modul de afișare alternativă, atunci nu va afecta dimensiunea ferestrei, deoarece toate afișările anterioare ale sarcinii vor fi fost deja desenate.

        n | #  :Stabilește numărul maxim de sarcini
            Vi se va solicita să introduceți numărul de sarcini care trebuie afișate. Se va utiliza valoarea cea mai mică dintre numărul dumneavoastră și numărul rândurilor disponibile pe ecran.

            Atunci când este utilizată în modul de afișare alternativă, aceasta este comanda care vă oferă un control precis asupra mărimii fiecărei afișări de sarcini vizibile în prezent, cu excepția ultimei. Aceasta nu va afecta dimensiunea ultimei ferestre, deoarece toate afișajele anterioare au fost deja desenate.

            Notă: Dacă doriți să măriți dimensiunea ultimului afișaj de sarcini vizibil atunci când vă aflați în modul de afișare alternativă, reduceți pur și simplu dimensiunea afișajului (afișajelor) de sarcini de deasupra acestuia.

        Sortarea ferestrei de sarcini

            Din motive de compatibilitate, acest top suportă majoritatea tastelor de sortare din fostul top. Deoarece acesta este în primul rând un serviciu pentru foștii utilizatori de top, aceste comenzi nu apar în niciun ecran de ajutor.
                  comanda   câmpul sortat                 acceptată
                  A         ora-pornirii (neafișată)      Nu
                  M         %MEM                          Da
                  N         PID                           Da
                  P         %CPU                          Da
                  T         TIME+                         Da

            Înainte de a utiliza oricare dintre următoarele metode de sortare, top vă sugerează să activați temporar evidențierea coloanelor cu ajutorul comenzii interactive „x”. Acest lucru va ajuta la asigurarea că mediul real de sortare corespunde intenției dumneavoastră.

            Următoarele comenzi interactive vor fi executate numai atunci când câmpul de sortare curent este vizibil. Este posibil ca acest câmp de sortare să nu fie vizibil deoarece:
                  1) lățimea ecranului este insuficientă
                  2) comanda interactivă „f” l-a Dezact. (Off)

            <  :Mută câmpul de sortare la stânga
                Mută coloana de sortare la stânga, cu excepția cazului în care câmpul de sortare curent este primul câmp afișat.

            <  :Mută câmpul de sortare la dreapta
                Mută coloana de sortare la dreapta, cu excepția cazului în care câmpul de sortare curent este ultimul câmp afișat.

            Următoarele comenzi interactive vor fi întotdeauna executate indiferent dacă este sau nu vizibil câmpul de sortare curent.

            f  :Gestionarea câmpurilor
                Această tastă afișează un ecran separat în care, printre alte funcții, puteți schimba câmpul utilizat ca coloană de sortare. Aceasta poate fi o modalitate convenabilă de a verifica pur și simplu câmpul de sortare curent, atunci când se execută top cu evidențierea coloanelor Dezactivată (Off).

            R  :comutare Sortare inversă/normală câmpului
                Folosind această comandă interactivă, puteți alterna între sortarea de la mare la mic și de la mic la mare.

  4d. Comenzile FERESTREI DE JOS
Cele mai recente 10 mesaje sunt afișate într-o fereastră separată în partea de jos a ecranului, în timp ce monitorizarea normală a top continuă. Apăsarea combinației de taste „^L” a a doua oară elimină această fereastră, la fel ca și comanda „=”. Folosiți tasta Tab pentru a evidenția mesajele individuale.

Următoarele se aplică primei sarcini afișate. Tastele săgeată sus/jos vor fi importante în alegerea unui proces țintă, la fel ca și un afișaj mai stabil, cum ar fi vizualizarea arborescentă, sortarea după PID sau un interval de întârziere mai mare.

   ^A  :Afișează-Capacitățile           (Tasta Ctrl + ‘a’)
   ^G  :Afișează-Grupurile de control   (Tasta Ctrl + ‘g’)
   ^K  :Afișează-Linia de comandă       (Tasta Ctrl + ‘k’)
   ^N  :Afișează-Mediu                  (Tasta Ctrl + ‘n’)
   ^P  :Afișează-Spații de nume         (Tasta Ctrl + ‘p’)
   ^U  :Afișează-Grupuri suplimentare   (Tasta Ctrl + ‘u’)

Această comandă nu este asociată cu o sarcină specifică. În loc de aceasta, până la 10 dintre cele mai recente mesaje emise de top) sunt reapelate pentru revizualizare.

   ^L  :Afișează mesajele jurnalizate       (tasta Ctrl + „l”)

Tasta Tab sau combinația de taste Shift+Tab (retrocedare) poate fi utilizată pentru a evidenția elemente individuale care sunt afișate în fereastra de jos.

Printre aceste dispoziții se numără și comanda Ctrl+N (mediu). Ieșirea acesteia poate fi extinsă și nu este ușor de citit atunci când este desfășurată pe mai multe linii. O versiune mai ușor de citit poate fi obținută cu o intrare de „Inspectare” în fișierul rc (de configurare), cum ar fi următoarea:

    pipe ^I Environment ^I cat /proc/%d/environ | tr '\0' '\n'

A se vedea comanda interactivă „Y” de mai sus și subiectul 6b. Adăugarea de intrări de INSPECTARE pentru informații suplimentare.

  4e. Paleta de CULORI
Când lansați comanda interactivă „Z”, vi se va afișa un ecran separat. Acest ecran poate fi folosit pentru a schimba culorile doar în fereastra „actuală” sau în toate cele patru ferestre înainte de a reveni la afișajul de top.

Sunt disponibile următoarele comenzi interactive:
    4 majuscule pentru a selecta o țintă
    8 numere pentru a selecta o culoare (@ selectează fără culoare)
    comenzi de comutare disponibile:
        B         :activează/dezactivează afișarea în „aldin”
        b         :afișează în „aldin”/invers sarcinile ce rulează
        z         :afișare în culori/monocromatică
    alte comenzi disponibile:
        a/w       :aplică, apoi va trece la următorul/precedentul
        <Enter>   :aplică și iese
        q         :abandonează schimbările făcute și iese

Dacă utilizați „a” sau „w” pentru a parcurge fereastra vizată, veți găsii aplicată schema de culori care a fost afișată când ați părăsit fereastra respectivă. Desigur, puteți reveni cu ușurință la orice fereastră și să aplicați din nou culori diferite sau să dezactivați complet culorile cu ajutorul comenzii „z”.

Ecranul „Paleta de culori” poate fi utilizat, de asemenea, pentru a schimba grupul de ferestre/câmpuri „curente”, fie în modul ecran complet, fie în modul de afișare alternativă. Ceea ce a fost vizat atunci când s-a apăsat tasta „q” sau <Enter>, va deveni curent atunci când reveniți la afișajul top.

5. Dispoziții privind AFIȘAREA ALTERNATIVĂ

  5a. Prezentare generală pentru ferestre

Grupuri de câmpuri/Ferestre:
    În modul ecran complet, există o singură fereastră reprezentată de întregul ecran. Această fereastră unică poate fi modificată pentru a afișa 1 din 4 grupuri de câmpuri diferite (a se vedea comanda interactivă „g”, repetată mai jos). Fiecare dintre cele 4 grupuri de câmpuri are o Zonă de Rezumat unică, configurabilă separat, și propria sa Zonă de Sarcini configurabilă.

    În modul de afișare alternativă, cele 4 grupuri de câmpuri subiacente pot fi acum vizibile simultan sau pot fi Dezactivate (Off) individual, la alegerea dumneavoastră.

    Zona de rezumat va exista întotdeauna, chiar dacă este vorba doar de linia de mesaje. La un moment dat, poate fi afișată o singură zonă de rezumat. Cu toate acestea, în funcție de comenzile dumneavoastră, pe ecran pot exista de la zero până la patru afișaje separate ale sarcinilor afișate în prezent.

Fereastra curentă:
    Fereastra „curentă” este fereastra asociată cu Zona de Rezumat și fereastra către care sunt direcționate întotdeauna comenzile legate de sarcini. Deoarece în modul de afișare alternativă puteți Dezactiva (Off) afișarea sarcinilor, unele comenzi pot fi restricționate pentru fereastra „curentă”.

    O altă complicație apare atunci când ați Dezact. (Off) prima linie din Zona de Rezumat. Odată cu pierderea numelui ferestrei (linia comutată de comanda „l”), nu veți ști cu ușurință ce fereastră este fereastra „curentă”.

  5b. Comenzi pentru ferestre

- | _  :comutare Afișează/Ascunde ferestre
    Tasta „-” Activează (On) și Dezactivează (Off) afișarea sarcinilor din fereastra „curentă”. Atunci când este Activată (On), această Zonă de Sarcini va afișa un minim de antet de coloane pe care l-ați stabilit cu comanda interactivă „f”. Aceasta va reflecta, de asemenea, orice alte opțiuni/comutări ale zonei de sarcini pe care le-ați aplicat și care produc zero sau mai multe sarcini.

    Tasta „_” face același lucru pentru toate afișările de sarcini. Cu alte cuvinte, aceasta comută între afișajul (afișajele) de sarcini vizibil(e) în acel moment și orice afișaje de sarcini pe care le-ați Dezact. (Off). În cazul în care toate cele 4 afișaje de sarcini sunt vizibile în prezent, această comandă interactivă va lăsa Zona de Rezumat ca unic element de afișare.

*  = | +  :Egalizare/Restaurare ferestre
    Tasta „=” forțează afișarea sarcinii ferestrei „curente” să fie vizibilă. De asemenea, anulează orice sarcină activă „i” (sarcini inactive), „n” (numărul maxim de sarcini), „u/U” (filtru utilizator), „o/O” (alte filtre), „v” (ascunde procesul-copil), „F” (focalizarea), „L” (localizarea) și „!” (combinare CPU-uri). De asemenea, în cazul în care fereastra a fost derulată, aceasta va fi restaurată cu această comandă. A se vedea subiectul 5c. Derularea unei ferestre, pentru informații suplimentare referitoare la derularea verticală și orizontală.

    Tasta „+” face același lucru pentru toate ferestrele. Cele patru afișaje de sarcini vor reapărea, echilibrate în mod egal, păstrând în același timp toate personalizările aplicate anterior, în afară de cele menționate pentru comanda de comutare „=”.

*  A  :comutare Modul de afișare alternativă
    Această comandă va comuta între modul ecran complet și modul de afișare alternativă.

    Prima dată când lansați această comandă, vor fi afișate toate cele patru afișaje de sarcini. Ulterior, atunci când schimbați modurile, veți vedea numai afișajul (afișajele) de sarcini pe care ați ales să le faceți vizibile.

*  a | w  :Fereastra următoare „înainte/înapoi”
    Acest lucru va schimba fereastra „curentă”, care la rândul ei va schimba fereastra către care sunt direcționate comenzile. Aceste taste acționează în mod circular, astfel încât să puteți ajunge la orice fereastra dorită folosind oricare dintre aceste taste.

    Presupunând că numele ferestrei este vizibil (nu ați comutat `l' în modul Dezact. (Off)), ori de câte ori numele ferestrei „curente” își pierde tonalitatea/culoarea, acesta este un memento că afișajul sarcinii este Dezact. (Off) și multe comenzi vor fi restricționate.

G  :Schimbă numele ferestrei/grupului de câmpuri
    Vi se va solicita un nou nume care să fie aplicat ferestrei „curente”. Nu este necesar ca numele ferestrei să fie vizibil (comutatorul `l' în modul Activat (On)).

*   Comenzile interactive marcate cu un asterisc („*”) sunt utilizate în afara modului de afișare alternativă.
        =, A, g    sunt întotdeauna disponibile
        a, w       acționează la fel cu Paleta de culoril
                   și Gestionarea câmpurilor

*  g  :Alege o altă fereastră / un alt grup de câmpuri
    Vi se va cere să introduceți un număr între 1 și 4 pentru a desemna grupul de câmpuri care trebuie să devină fereastra „curentă”.

    În modul ecran complet, această comandă este necesară pentru a modifica fereastra „curentă”. În modul de afișare alternativă, este pur și simplu o alternativă mai puțin convenabilă la comenzile „a” și „w”.

  5c. Derularea unei ferestre
În mod obișnuit, o fereastră de sarcini este o vizualizare parțială a tuturor sarcinilor/filelor unui sistem, care afișează doar o parte din câmpurile/coloanele disponibile. Cu ajutorul acestor taste de defilare, puteți deplasa această vizualizare pe verticală sau pe orizontală pentru a dezvălui orice sarcină sau coloană dorită.

Up,PgUp  :Derulare sarcini
    Deplasează vizualizarea în sus spre primul rând de sarcini, până când prima sarcină este afișată în partea de sus a ferestrei „curente”. Tasta săgeată Sus deplasează o singură linie, în timp ce PgUp derulează întreaga fereastră.

Down,PgDn  :Derulare sarcini
    Deplasează vizualizarea în jos spre ultimul rând de sarcini, până când ultima sarcină este singura afișată în partea de sus a ferestrei „curente”. Tasta săgeată Jos deplasează o singură linie în timp ce PgDn deplasează întreaga fereastră.

Left,Right  :Derulare coloane
    Deplasează vizualizarea câmpurilor afișabile pe orizontală, coloană cu coloană.

    Notă: Ca reamintire, unele câmpuri/coloane nu au lățime fixă, ci au alocată toată lățimea rămasă a ecranului atunci când sunt vizibile. Când derulați la dreapta sau la stânga, această funcție poate produce inițial rezultate neașteptate.

    În plus, există dispoziții speciale pentru orice câmp cu lățime variabilă atunci când este poziționat ca ultimul câmp afișat. Odată ce câmpul respectiv este atins prin intermediul tastei săgeată dreapta, și este astfel singura coloană afișată, puteți continua să derulați pe orizontală în cadrul unui astfel de câmp. Pentru informații suplimentare, consultați comanda interactivă „C” de mai jos.

Home  :Salt la poziția inițală
    Repoziționează afișajul la coordonatele de dinainte de derulare.

End  :Salt la poziția finală
    Repoziționează afișajul astfel încât cea mai din dreapta coloană să reflecte ultimul câmp afișabil, iar rândul de jos al sarcinii să reprezinte ultima sarcină.

    Notă: Din această poziție este încă posibilă derularea în jos și la dreapta cu ajutorul tastelor săgeată. Acest lucru este valabil până când o singură coloană și o singură sarcină rămân ca singurele element de afișare.

C  :comutare Afișează coordonatele de derulare
    Comută un mesaj informativ care este afișat ori de câte ori linia de mesaje nu este utilizată în alt mod. Acest mesaj va lua una dintre cele două forme, în funcție de faptul dacă o coloană cu lățime variabilă a fost sau nu derulată.

      coordonate derulare: y = n/n (sarcini), x = n/n (câmpuri)
      coordonate derulare: y = n/n (sarcini), x = n/n (câmpuri) + nn

    Coordonatele afișate ca n/n sunt relative la colțul din stânga sus al ferestrei „curente”. Cifra suplimentară „+ nn” reprezintă deplasarea într-o coloană cu lățime variabilă atunci când aceasta a fost derulată pe orizontală. O astfel de deplasare are loc în cantități normale de 8 caractere de tabulare prin intermediul tastelor săgeată dreapta și stânga.

    y = n/n (sarcini)
        Primul n reprezintă sarcina cea mai vizibilă din partea de sus și este controlată prin intermediul tastelor de derulare. Al doilea n este actualizat automat pentru a reflecta totalul sarcinilor.

    x = n/n (câmpuri)
        Primul n reprezintă cea mai din stânga coloană afișată și este controlat prin intermediul tastelor de derulare. Al doilea n reprezintă numărul total de câmpuri afișabile și se stabilește cu ajutorul comenzii interactive „f”.

        Comenzile interactive de mai sus sunt întotdeauna disponibile în modul ecran complet, dar nu sunt niciodată disponibile în modul de afișare alternativă dacă afișarea sarcinilor din fereastra „curentă” a fost Dezactivată (Off).

        Notă: Când orice formă de filtrare este activă, vă puteți aștepta la unele ușoare aberații la defilare, deoarece nu toate sarcinile vor fi vizibile. Acest lucru este evident mai ales atunci când utilizați tastele săgeți Sus/Jos.

  5d. Căutarea într-o fereasră
Puteți utiliza aceste comenzi interactive pentru a localiza un rând de sarcini care conține o anumită valoare.

L  :Localizează un șir
    Vi se va solicita șirul de caractere care trebuie localizat pornind de la coordonatele ferestrei curente. Nu există restricții privind conținutul șirului de căutare.

    Căutările nu se limitează la valorile dintr-un singur câmp sau dintr-o singură coloană. Toate valorile afișate într-un rând de sarcini sunt permise într-un șir de căutare. Puteți include spații, numere, simboluri și chiar grafice de vizualizare arborescentă.

    Apăsarea tastei <Enter> fără a introduce date va dezactiva efectiv tasta „&” până când se introduce un nou șir de căutare.

&  :Localizează următorul șir
    Presupunând că a fost stabilit un șir de căutare, top va încerca să localizeze următoarea apariție.

Atunci când se găsește o potrivire, fereastra curentă este repoziționată pe verticală astfel încât rândul de sarcini care conține șirul respectiv să fie primul. Mesajul coordonatelor de derulare poate oferi o confirmare a acestei repoziționări verticale (a se vedea comanda interactivă „C”). Cu toate acestea, derularea orizontală nu este niciodată modificată prin intermediul căutării.

Disponibilitatea unui șir care să corespundă va fi influențată de următorii factori.

    a. Ce câmpuri pot fi afișate din totalul disponibil,
        a se vedea 3b. GESTIONAREA Câmpurilor.

    b. Derularea unei ferestre pe verticală și/sau pe orizontală,
        a se vedea 5c. Derularea unei ferestre.

    c. Starea comutatorului „comandă/linia de comandă”,
        a se vedea comanda interactivă „c”.

    d. Stabilitatea coloanei de sortare aleasă,
        de exemplu, PID este bun, dar %CPU este inadecvat.

        În cazul în care o căutare eșuează, restabilirea poziției inițiale a ferestrei „curente” (nederulată), derularea pe orizontală, afișarea liniilor de comandă sau alegerea unui câmp de sortare mai stabil ar putea duce totuși la o căutare „&” reușită.

        Comenzile interactive de mai sus sunt întotdeauna disponibile în modul ecran complet, dar nu sunt niciodată disponibile în modul de afișare alternativă dacă afișarea sarcinilor din fereastra „curentă” a fost Dezactivată (Off).

  5e. Filtrarea într-o fereastră
Puteți utiliza această caracteristică „Alt filtru” pentru a stabili criterii de selecție care vor determina apoi ce sarcini sunt afișate în fereastra „curentă”. Astfel de filtre pot fi făcute persistente dacă sunt păstrate în fișierul de configurare prin intermediul comenzii interactive „W”.

Stabilirea unui filtru necesită: 1) un nume de câmp; 2) un operator; și 3) o valoare de selecție, cel puțin. Aceasta este cea mai complexă dintre cerințele de introducere a datelor de către utilizator din top, astfel încât, atunci când faceți o greșeală, reapelarea comenzilor vă va fi prietenă. Amintiți-vă tastele săgeată Sus/Jos sau aliasurile lor atunci când vi se cere să introduceți date.

Noțiuni de bază despre filtre

    1. numele câmpurilor sunt sensibile la majuscule și se scriu ca în antet

    2. nu este necesar ca valorile de selecție să cuprindă întregul câmp afișat

    3. o selecție este fie insensibilă la majuscule, fie sensibilă la majuscule

    4. implicit este includerea, punerea lui „!” înainte, indică excluderea

    5. se pot aplica mai multe criterii de selecție la o fereastră de sarcini

    6. criteriile de includere și de excludere pot fi utilizate simultan

    7. Filtrele 1 de egalitate și 2 relațional pot fi amestecate în mod liber

    8. se mențin filtre unice separate pentru fiecare fereastră de sarcină

    Dacă un câmp nu este activat sau nu este vizualizat în prezent, atunci criteriile de selecție nu vor afecta afișarea. Ulterior, dacă un câmp filtrat devine vizibil, criteriile de selecție vor fi aplicate.

Rezumat al comenzilor de la tastatură

O  :Alt filtru (cu majuscule)
    Vi se va solicita să stabiliți un filtru sensibil la majuscule.

o  :Alt filtru (cu minjuscule)
    Vi se va solicita să stabiliți un filtru care ignoră majusculele atunci când se potrivește.

^O  :Afișează filtrele active (tasta Ctrl + „o”)
    Acest lucru poate servi ca o reamintire a filtrelor care sunt active în fereastra „curentă”. Un rezumat va fi afișat pe linia de mesaje până când apăsați tasta <Enter>.

=  :Reinițializează filtrele în fereastra curentă
    Această acțiune șterge toate criteriile de selecție din fereastra "curentă". Are, de asemenea, un impact suplimentar, așa că n-ar fi rău să consultați subiectul 4a. Comenzi GLOBALE.

+  :Reinițializează filtrele în toate ferestrele
    Această operație șterge criteriile de selecție din toate ferestrele, presupunând că vă aflați în modul de afișare alternativă. Ca și comanda interactivă „=”, și aceasta are consecințe suplimentare așa că ar fi bine să consultați subiectul 5b. COMENZI pentru ferestre.

Cerințe de introducere

    Atunci când vi se solicită criteriile de selecție, datele pe care le furnizați trebuie să ia una dintre cele două forme. Există trei informații obligatorii, iar a patra este opțională. Aceste exemple folosesc spații pentru claritate, dar, în general, datele pe care le introduceți dumneavoastră nu ar trebui să le folosească.
            nr.1         nr.2  nr.3              ( necesare )
            Nume câmp    ?      include-dacă-valoare
         !  Nume câmp    ?      exclude-dacă-valoare
         nr.4                                     ( opționale )

    Elementele nr.1, nr.3 și nr.4 ar trebui să fie auto-explicative. Elementul nr2 reprezintă atât un delimitator necesar, cât și operator, care trebuie să fie unul dintre egalitatea („=”) sau relația („<” sau „>”).

    Operatorul de egalitate „=” necesită doar o potrivire parțială, ceea ce poate reduce cerințele de introducere a datelor „dacă-valoare”. Operatorii relaționali „>” sau „<” utilizează întotdeauna comparații de șiruri de caractere, chiar și în cazul câmpurilor numerice. Aceștia sunt concepuți pentru a funcționa cu justificarea implicită a unui câmp și cu date omogene. Atunci când unele valori numerice ale unor câmpuri au fost supuse scalării în timp ce altele nu, datele respective nu mai sunt omogene.

    Dacă stabiliți un filtru relațional și ați modificat justificarea implicită numerică sau de caractere, este posibil ca acel filtru să eșueze. Atunci când un filtru relațional este aplicat unui câmp de memorie și nu ați modificat scalarea, acesta poate produce rezultate înșelătoare. Acest lucru se întâmplă, de exemplu, pentru că „100.0m” (Mio) ar părea mai mare decât „1.000g” (Gio) atunci când sunt comparate ca șiruri de caractere.

    În cazul în care rezultatele filtrate par suspecte, simpla modificare a justificării sau a scalării poate atinge obiectivul dorit. Pentru informații suplimentare, consultați comenzile interactive „j”, „J” și „e”.

Probleme potențiale

    Aceste filtre GROUP ar putea produce exact aceleași rezultate sau cel de-al doilea ar putea să nu afișeze nimic, ci doar o fereastră de sarcini goală.
         GROUP=root        ( aceleași rezultate doar atunci când )
         GROUP=ROOT        ( este invocat prin intermediul minusculelor „o” )

    Oricare dintre aceste filtre RES ar putea produce rezultate incoerente și/sau înșelătoare, în funcție de factorul de scalare a memoriei curente. Sau ambele filtre ar putea produce exact aceleași rezultate.
         RES>9999          ( aceleași rezultate doar atunci când )
         !RES<10000        ( scalarea memoriei este fixată la „Kio” )

    Acest filtru nMin ilustrează o problemă unică pentru câmpurile scalabile. Acest câmp special poate afișa maximum 4 cifre, dincolo de care valorile sunt scalate automat la Kio sau mai mult. Astfel, deși există cantități mai mari de 9999, acestea vor apărea ca 2,6m, 197k, etc.
         nMin>9999         ( întotdeauna o fereastră de sarcini goală )

Soluții potențiale

    Aceste exemple ilustrează modul în care Alte filtre pot fi aplicate în mod creativ pentru a obține aproape orice rezultat dorit. Ghilimelele simple sunt uneori afișate pentru a delimita spațiile care fac parte dintr-un filtru sau pentru a reprezenta cu exactitate o cerere de stare (^O). Dar dacă le-ați folosi cu „dacă-valori” (valori condiționale), nu s-ar găsi nicio potrivire.

    Presupunând că este afișat câmpul nTH (câmpul antet, de titlu), primul filtru va avea ca rezultat afișarea numai a proceselor cu mai multe fire de execuție. De asemenea, ne reamintește că un spațiu de sfârșit face parte din fiecare fișier câmp afișat. Cel de-al doilea filtru obține exact aceleași rezultate cu mai puțină tastare.
         !nTH=„ 1 ”                ( „” doar pentru claritate )
         nTH>1                     ( același lucru mai direct (mai pe scurt) )

    Cu modul Vizualizare arborescentă activ și cu coloana COMANDA la vedere, acest filtru reduce efectiv procesele copil astfel încât sunt afișate doar 3 niveluri.
         !COMMAND=„       „- ”     ( „” doar pentru claritate )

    Ultimele două filtre apar ca răspuns la tasta de solicitare a stării (^O). În realitate, fiecare filtru ar fi necesitat o intrare separată. Exemplul PR prezintă cele două filtre simultane necesare pentru a afișa sarcinile cu priorități de 20 sau mai mult, deoarece unele ar putea fi negative. Apoi, prin exploatarea spațiilor de urmărire, seria de filtre nMin ar putea atinge obiectivul eșuat „9999” discutat mai sus.
         `PR>20' + `!PR=-'         ( 2 pentru un rezultat corect )
         `!nMin=0 ' + `!nMin=1 ' + `!nMin=2 ' + `!nMin=3 ' ...

6. FIȘIERE

  6a. Fișier de configurare PERSONAL
Acest fișier este creat sau actualizat prin intermediul comenzii interactive „W”.

Versiunea veche este scrisă ca „$HOME/.numele-dvs.-pentru-top” + „rc” cu un punct înainte.

Un fișier de configurare nou creat este scris ca procps/numele-dvs.-pentru-top” + „rc” fără un punct înainte. Directorul procps va fi subordonat fie lui $XDG_CONFIG_HOME atunci când este stabilită ca o rută absolută, fie directorului $HOME/.config.

Deși nu a fost conceput pentru a fi editat manual, iată prezentarea generală a fișierului de configurare:
     global     # linia  1: numele programului/notația „alias” a numelui
       -"-      # linia  2: id,altscr,irixps,delay,curwin
     per ea     # linia  a: winname,fieldscur
    fereastra   # linia  b: winflags,sortindx,maxtasks,etc
       -"-      # linia  c: summclr,msgsclr,headclr,taskclr
     global     # linia 15: configurări diverse suplimentare
       -"-      # toate liniile rămase sunt dedicate „altor filtre”
       -"-      # active opționale, discutate în secțiunea 5e de mai sus,
       -"-      # plus intrările „inspect” discutate în secțiunea 6b de mai jos.

În cazul în care nu se poate stabili o rută absolută validă către fișierul fișierul de configurare „rc”, personalizările făcute la un top în execuție vor fi imposibil de păstrat.

  6b. Adăugarea de intrări de INSPECTARE
Pentru a exploata comanda interactivă „Y”, trebuie să adăugați intrări la sfârșitul fișierului de configurare personal al top. Aceste intrări reflectă pur și simplu un fișier care trebuie citit sau o „comandă”/„linie de comenzi în cascadă” care urmează să fie executată, ale cărei rezultate vor fi apoi afișate într-o fereastră separată care poate fi derulată și căutată.

Dacă nu cunoașteți locația sau numele fișierului dvs. configurare al top, utilizați comanda interactivă „W” pentru a-l rescrie și notați aceste detalii.

Intrările de inspectare pot fi adăugate cu ajutorul unui ecou redirecționat sau prin editarea fișierului de configurare. Redirecționarea unui ecou riscă să suprascrie fișierul configurare în cazul în care înlocuiește (>) în loc să adauge (>>) la fișierul respectiv. În schimb, atunci când se utilizează un editor, trebuie să se aibă grijă să nu se corupă liniile existente, unele dintre acestea putând conține date neimprimabile sau caractere neobișnuite, în funcție de versiunea de top sub care a fost salvat fișierul de configurare respectiv.

Acele intrări Inspect (de inspectare) care încep cu caracterul „#” sunt ignorate, indiferent de conținut. În caz contrar, acestea sunt formate din următoarele 3 elemente, fiecare dintre ele trebuind să fie separat de un caracter de tabulare (deci 2 „\t” în total):

  .type:  fie „file” (fișier), fie „pipe” (conductă)
  .name:  selecția afișată pe ecranul de Inspectare
  .fmts:  șir reprezentând o rută sau o comandă

Cele două tipuri de intrări de Inspectare nu sunt interschimbabile. Cele desemnate „file” vor fi accesate utilizând fopen() și trebuie să facă referire la un singur fișier în elementul „.fmts”. Intrările care specifică „pipe” vor folosi popen(), elementul lor „.fmts” poate conține mai multe comenzi în linie și niciuna nu poate fi interactivă.

În cazul în care fișierul sau linia de comenzi în cascadă (pipeline) reprezentată în elementul „.fmts” se referă la un PID specific introdus sau acceptat atunci când vi se solicită, atunci șirul de format trebuie să conțină, de asemenea, specificatorul „%d”, după cum ilustrează aceste exemple.

  .fmts=  /proc/%d/numa_maps
  .fmts=  lsof -P -p %d

Doar pentru intrările de tip „pipe”, ați putea dori, de asemenea, să redirecționați ieșirea de eroare standard către ieșirea standard pentru un rezultat mai cuprinzător. Astfel șirul de format devine:

  .fmts=  pmap -x %d 2>&1

Iată exemple de ambele tipuri de intrări Inspect așa cum ar putea apărea în fișierul de configurare. Prima intrare va fi ignorată din cauza caracterului inițial „#”. Pentru mai multă claritate, pseudo-tabulatoarele (^I) sunt înconjurate de un spațiu suplimentar, dar tabulatoarele reale nu ar trebui să fie.

  # pipe ^I Socluri ^I lsof -n -P -i 2>&1
  pipe ^I Fișiere deschise ^I lsof -P -p %d 2>&1
  file ^I Informații NUMA ^I /proc/%d/numa_maps
  pipe ^I Jurnal ^I tail -n100 /var/log/syslog | sort -Mr

Cu excepția intrării comentate de mai sus, următoarele exemple arată ce ar putea fi transmis pentru a obține rezultate similare, presupunând că numele fișierului de configurare este „.toprc”. Cu toate acestea, din cauza caracterelor de tabulare încorporate, fiecare dintre aceste linii ar trebui să fie precedată de „/bin/echo -e”, nu doar de un simplu „echo”, pentru a permite interpretarea barelor oblice inverse indiferent de shell-ul utilizat.

  "pipe\tFișiere deschise\tlsof -P -p %d 2>&1" >> ~/.toprc
  "file\tInformații NUMA\t/proc/%d/numa_maps" >> ~/.toprc
  "pipe\tJurnal\ttail -n200 /var/log/syslog | sort -Mr" >> ~/.toprc

În cazul în care orice intrare de inspectare pe care o creați produce o ieșire cu caractere neimprimabile, acestea vor fi afișate fie în notația ^C, fie în formatul hexazecimal <FF>, în funcție de valoarea lor. Acest lucru este valabil și pentru caracterele de tabulare, care vor fi afișate sub forma „^I”. Dacă doriți o reprezentare mai veridică, orice tabulație încorporată trebuie dezvoltată. Exemplul următor ia ceea ce ar fi putut fi o intrare „file”, dar folosește în schimb o „pipe” pentru a extinde tabulatoarele încorporate.

  # următorul ar fi conținut „\t” ...
  # file ^I <numele_dvs.> ^I /proc/%d/status
  # dar acest lucru ar elimina „\t” încorporat ...
  pipe ^I <numele_dvs.> ^I cat /proc/%d/status | expand -

Notă: Unele programe se pot baza pe SIGINT pentru a se încheia. Prin urmare, dacă se stabilește o „pipe” precum cea de mai jos, trebuie să se utilizeze Ctrl-C pentru a-o încheia pentru a se putea revizui rezultatele. Aceasta este singura ocazie în care un „^C” nu va încheia de asemenea și top.

  pipe ^I Trace ^I /usr/bin/strace -p %d 2>&1

În sfârșit, în timp ce intrările de tip „pipe” au fost discutate în termeni de conducte și comenzi, nimic nu vă împiedică să includeți și scripturi shell. Poate chiar scripturi nou create, concepute special pentru comanda interactivă „Y”.

De exemplu, pe măsură ce numărul de intrări Inspect crește în timp, rândul „Opțiuni:” va fi trunchiat atunci când lățimea ecranului este depășită. Acest lucru nu afectează funcționarea decât pentru a face unele selecții invizibile. Cu toate acestea, dacă unele alegeri sunt pierdute din cauza trunchierii, dar doriți să vedeți mai multe opțiuni, există o soluție simplă sugerată mai jos.

  Pauză de inspectare la pid ...
  Utilizați:  tastele săgeți stânga/dreapta apoi <Enter> ...
  Opțiuni:  help  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11 ...

Intrările din fișierul de configurare al top vor avea un număr pentru elementul „.name”, iar intrarea „help” va identifica un script shell pe care l-ați scris pentru a explica ce înseamnă de fapt aceste selecții numerotate. În acest fel, pot fi făcute vizibile mult mai multe alegeri.

  6c. Fișier de configurare a SISTEMULUI
Acest fișier de configurare reprezintă valorile implicite pentru utilizatorii care nu și-au salvat propriul fișier de configurare. Formatul oglindește exact fișierul de configurare personal și poate, de asemenea, să includă intrări „de inspectare”, așa cum s-a explicat mai sus.

Crearea acestuia este un proces simplu.

1. Configurați top în mod corespunzător pentru instalarea dvs. și salvați acea configurație cu comanda interactivă „W”.

2. Adăugați și testați toate intrările de „inspect-are” dorite.

3. Copiați acest fișier de configurare în directorul /etc/ ca „topdefaultrc”.

  6d. Fișier de restricții ale SISTEMULUI
Prezența acestui fișier va influența ce versiune a ecranului de ajutor este afișată unui utilizator obișnuit.

Cel mai important, va limita ceea ce utilizatorii obișnuiți au voie să facă atunci când top este în funcțiune. Aceștia nu vor putea emite următoarele comenzi:
    k         Omorârea unei sarcini
    r         Redefinirea valorii de curtoazie (nice) a unei sarcini
    d sau s   Modificarea intervalului de întârziere/dormire

Acest fișier de configurare nu este creat de top. Mai degrabă, este creat manual și plasat în directorul /etc/ sub numele de „toprc”.

Acesta trebuie să aibă exact două linii, așa cum se arată în acest exemplu:
    s        # linia 1: comutator de mod securizat
    5.0      # linia 2: intervalul de întârziere în secunde

7. VARIABILE DE MEDIU
Valoarea stabilită pentru următoarea variabilă este neimportantă, doar prezența acesteia.

LIBPROC_HIDE_KERNEL
    Acest lucru va împiedica afișarea oricăror fire de execuție ale nucleului și va exclude astfel de procese din numărul de sarcini/fire de execuție din Zona de Rezumat.

8. Exemplu de TRUCURI STUPIDE
Multe dintre aceste trucuri funcționează cel mai bine atunci când îi dați lui top) un impuls de planificare. Așa că plănuiește să-l lansezi cu o valoare de curtoazie (nice) de „-10”, presupunând că ai autoritatea necesară.

  8a. Magia nucleului
Pentru aceste trucuri stupide, top are nevoie de modul ecran complet.

•   Interfața cu utilizatorul, prin solicitări și ajutor, implică în mod intenționat că intervalul de întârziere este limitat la zecimi de secundă. Cu toate acestea, sunteți liber să stabiliți orice întârziere dorită. Dacă doriți să vedeți Linux (nucleul) la cea mai bună planificare, încercați o întârziere de 0,09 secunde sau mai puțin.

    Pentru acest experiment, sub x-windows deschideți un terminal «xterm» și maximizați-l. Apoi faceți următoarele:
      . stabiliți o creștere a priorității și o mică întârziere prin:
          nice -n -10 top -d.09
      . păstrați evidențierea coloanelor sortate Dezactivat
        pentru a minimiza lungimea căii
      . activați evidențierea rândului invers pentru accentuare
      . încercați diferite coloane de sortare (TIME/MEM
        funcționează bine) și sortarea normală sau inversă
        pentru a aduce cele mai active procese la vedere

    Ceea ce veți vedea este un Linux foarte ocupat făcând ceea ce a făcut întotdeauna pentru dvs., dar nu a existat niciun program disponibil pentru a ilustra acest lucru.

•   Sub un xterm care folosește culori „alb-pe-negru”, în ecranul de asociere a culorilor din top stabiliți culoarea sarcinii la negru și asigurați-vă că evidențierea sarcinii este setată la aldin, nu invers. Apoi stabiliți intervalul de întârziere la aproximativ 0,3 secunde.

    După ce ați adus la vedere cele mai active procese, ceea ce veți vedea sunt imaginile fantomatice ale sarcinilor în curs de desfășurare.

•   Ștergeți fișierul rc existent sau creați o legătură simbolică nouă. Porniți această nouă versiune, apoi tastați „T” (o cheie secretă, a se vedea subiectul „4c. Comenzi în zona de sarcini, SORTARE”) urmat de „W” și „q”. În cele din urmă, reporniți programul cu -d0 (întârziere zero).

    Afișajul dvs. va fi reîmprospătat cu o rată de trei ori mai mare decât cea din fostul top, un avantaj de viteză de 300%. Pe măsură ce top urcă pe scara TIMPULUI, fiți cât de răbdător puteți în timp ce speculați dacă top va ajunge vreodată în top.

  8b. Ferestre care apar
Pentru aceste trucuri stupide, top are nevoie de un mod de afișare alternativ.

•   Cu 3 sau 4 afișări de sarcini vizibile, alegeți orice altă fereastră decât ultima și dezactivați procesele inactive folosind comutatorul de comandă „i”. În funcție de locul în care ați aplicat „i”, uneori mai multe afișări de sarcini trec și uneori este ca un acordeon, deoarece top încearcă din răsputeri să aloce spațiu.

•   Configurați liniile de sumar ale fiecărei ferestre în mod diferit: una fără memorie (`m'); alta fără stări (`t'); poate una fără nimic, doar linia de mesaj. Apoi țineți apăsat „a” sau „w” și urmăriți o variație a ferestrelor care apar -- ferestrele săltărețe.

•   Afișați toate cele 4 ferestre și pentru fiecare, la rândul său, stabiliți procesele inactive la Dezactivate folosind comutatorul de comandă „i”. Tocmai ați intrat în zona de „sărire extremă”.

  8c. Fereastra Pasărea Mare
Acest truc stupid necesită, de asemenea, modul de afișare alternativ.

•   Afișați toate cele 4 ferestre și asigurați-vă că 1:Def este fereastra „actuală”. Apoi, continuați să creșteți dimensiunea ferestrei cu comanda interactivă „n”, până când toate celelalte afișări de sarcini sunt „împinse în afara cuibului”.

    Când toate au fost deplasate, comutați între toate ferestrele vizibile/invizibile folosind comutatorul de comandă „_”. Atunci gândiți-vă la asta:
       top inventează rezultate sau spune cu sinceritate adevărul impus?

  8d. Vechiul comutator
Acest truc stupid funcționează cel mai bine fără modul de afișare alternativă, deoarece justificarea este activă pentru fiecare fereastră.

•   Porniți top și faceți „COMANDA” ultima coloană afișată (cea mai din dreapta). Dacă este necesar, utilizați comanda de comutare „c” pentru a afișa liniile de comandă și asigurați-vă că vizualizarea arborescentă este activă cu comanda de comutare „V”.

    Apoi utilizați tastele săgeți sus/jos pentru a poziționa afișarea astfel încât să fie afișate niște linii de comandă trunchiate („+” în ultima poziție). Poate fi necesar să redimensionați „xterm” pentru a produce trunchierea.

    În cele din urmă, utilizați comanda de comutare „j” pentru a face coloana COMANDA justificată la dreapta.

    Acum folosiți tasta săgeată dreapta pentru a ajunge la coloana COMANDA. Continuând cu tasta săgeată dreapta, urmăriți cu atenție direcția de mers pentru liniile de comandă afișate.

       unele linii se deplasează spre stânga, în timp ce altele se deplasează spre dreapta

       în cele din urmă, toate liniile se vor schimba și se vor muta la dreapta

9. ERORI
Trimiteți rapoartele de eroare la procps@freelists.org.

10. CONSULTAȚI ȘI
free(1), ps(1), uptime(1), atop(1), slabtop(1), vmstat(8), w(1)